Справа № 420/1813/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1813/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, треті особи - Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо нарахування та виплати судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток за період з 01 січня 2021 року по 28 вересня 2023 року, обчисленої, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн.;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області провести нарахування та виплату судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплату відпусток за 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абз.4 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік» відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відсутні підстави для нарахування та виплати йому суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн. Позивач звертає увагу, що відповідно до ст.130 Конституції України розмір суддівської винагороди встановлюється законом про судоустрій. При цьому, відповідно до ч.1 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

На переконання позивача, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021 (2270 грн.), 01.01.2022 (2481 грн.) та 01.01.2023 (2684 грн.) на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.), на підставі статті 7 Закону № 1082-1X, Закону № 1982-IX та Закону №2710-IX є неправомірною, оскільки виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Ухвалою від 22.01.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 22.04.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ДСА України про залучення до участі у справі Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою від 22.04.2024 року суд ухвалив про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 15.05.2024 року о 12.00 год.

Ухвалою від 17.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.06.2024 року о 10.00 год.

У судове засідання, призначене на 04.06.2024 року о 10.00 год., повідомлені належним чином учасники справи не з`явилися, про причини неявки суд не сповістили, тому відповідно до приписів ч.9 ст.205 КАС України суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник ТУ ДСА України в Луганській області подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що відповідачем правомірно застосовано розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб - 2102,00 грн. для визначення базового розміру посадового окладу судді для обчислення всіх здійснених позивачу виплат.

Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що Законом № 1402-VIII визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Разом з тим, норма частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього.

З огляду на це, на переконання відповідача, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді. Такі норми доповнять частину третю статті 135 Закону 1402-VIII і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 №1082-IX, Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №1928-IX, Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 №2710-IX.

Від третьої особи Державної судової адміністрації України до суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 № 1082-IX встановлено прожитковий мінімум, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня - 2102 гривні. Зазначений розмір прожиткового мінімуму також був встановлений на 2022 рік Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 № 1928-IX, та на 2023 рік - Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 № 2710-IX. Також, зазначено, що кількісна складова прожиткових мінімумів не зменшувалася ані в 2022 році, ані в 2023 році. Так, Законом № 1402-VIII врегульовано розмір суддівської винагороди, який передбачає кількісну складову прожиткових мінімумів, а саме 30. Розрахунок фактичного розміру прожиткового мінімуму регулюється виключно Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, позивачу як нараховувалося, так і виплачувалося 30 прожиткових мінімумів, встановлених Законом №1402-VIII. Разом з тим, зазначені Закони № 1082-IX, №1928-IX та №2710-1X в судовому порядку не скасовувалися, неконституційними не визнавалися та є чинними.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» №410/2016 від 24 вересня 2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рубіжанського міського суду Луганської області строком на п`ять років (а.с. 19-23).

Наказом голови Рубіжанського міського суду Луганської області №88-ОС від 10.10.2016 року ОСОБА_1 зараховано до штату Рубіжанського міського суду Луганської області з 11.10.2016 року (а.с.25).

Суддівська винагорода у період з січня по лютий 2021 року включно, з березня по грудень 2022 року включно, з січня по серпень 2023 року включно, а також допомога на оздоровлення та оплата відпусток за 2021, 2022, 2023 роки нараховувалися та виплачувалися позивачу, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу судді - 2102 гривні, що підтверджується довідками-розрахунками нарахованої та виплаченої суддівської винагороди за 2021, 2022, 2023 роки (а.с.33-35).

У період з березня 2021 року по лютий 2022 року включно позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною, і суддівська винагорода йому за цей період не нараховувалася.

Згідно витягу з наказу начальника Малиновського РТЦКтаСП м.Одеси (по стройовій частині) від 26.06.2023 № 177 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного офіцером відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати таким, що з 26 червня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.28).

Наказом в.о. голови Рубіжанського міського суду Луганської області від 04.09.2023 року № 10-ПД позивача увільнено від роботи з 26 червня 2023 року у зв`язку з призовом на військову службу по мобілізації, на період воєнного стану, зі збереженням місця роботи, посади по день його фактичного звільнення з військової служби або оголошення рішення про демобілізацію (а.с.29).

У період з вересня по грудень 2023 року включно суддівська винагорода позивачу не нараховувалася у зв`язку з його призовом на військову службу по мобілізації, що підтверджується довідкою-розрахунком нарахованої та виплаченої суддівської винагороди за 2023 рік (а.с.35).

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Відповідно до ст.4 Закону № 1402-VIII, судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та Законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» в Україні встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривня, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні.

Також цими законами встановлено на 2021, 2022, 2023 роки відповідно розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні.

Таким чином, вказаними законами, разом із встановленням на 01 січня відповідного року прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірах 2270,00 грн, 2481,00 грн та 2684,00 грн, був введений такий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102 грн.

З матеріалів справи вбачається, що суддівську винагороду за вказані вище періоди 2021 - 2023 років позивачу обчислено, виходячи з приписів абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн.

У свою чергу, позивач наполягає, що суддівську винагороду у 2021-2023 роках має бути обчислено відповідачем із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, тобто 2270,00 грн, 2481,00 грн та 2684,00 грн відповідно.

Суд вважає обґрунтованими такі доводи позивача, оскільки виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Цей висновок узгоджується зі змінами до Конституції України, внесеними Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII), що набрали чинності 30.09.2016.

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, а саме: «Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій».

Таким чином, Конституція України, у редакції Закону № 1401-VIII, вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме: розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій. З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Крім того суд зазначає, що такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», не передбачено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV. Вказаним Законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Закріпивши статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», законодавець не вносив змін до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму.

Закони України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Суд звертає увагу, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно прийнятих пізніше положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

При цьому, як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції ставиться вимога застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом, яким є Закон № 1402-VIII, гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

Водночас, Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України та частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Оскільки Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися або змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до статті 135 Закону № 1402-VIII має право на отримання суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплату відпусток в період з 2021 по 2023 рік, виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір якого станом на 01 січня 2021 року складає 2 270 грн, на 01 січня 2022 року - 2481 грн, на 01 січня 2023 року - 2684 грн.

Доводи відповідача щодо правомірності застосування для обчислення суддівської винагороди розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн висновків суду не спростовують, а тому не беруться судом до уваги як необгрунтовані.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо нарахування та виплати судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток у 2021, 2022 та 2023 роках, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн.

При цьому суд враховує, що позивачу нараховувалася та виплачувалася суддівська винагорода в періоди з січня по лютий 2021 року включно, з березня по грудень 2022 року включно, з січня по серпень 2023 року включно, а також допомога на оздоровлення та оплата відпусток за 2021, 2022, 2023 роки, тому слід зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області провести нарахування та виплату судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди за періоди з січня по лютий 2021 року включно, з березня по грудень 2022 року включно, з січня по серпень 2023 року включно, а також допомоги на оздоровлення, оплату відпусток за 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абз.4 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік, Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо решти періодів: з березня 2021 року по лютий 2022 року включно, з вересня по грудень 2023 року включно суддівська винагорода позивачу не нараховувалася та не виплачувалася. Підстави ненарахування та невиплати позивачу суддівської винагороди за вказані періоди не є спірними у даній справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату суддівської винагороди з березня 2021 року по лютий 2022 року включно та з вересня по грудень 2023 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абз.4 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік, Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - слід відмовити.

Тому позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

З приводу доводів позивача про необхідність негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки в межах даної адміністративної справи питання про стягнення суддівської винагороди не вирішувалось, і судом ухвалюється рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, відсутні підстави для звернення судового рішення до негайного виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Позивач звільнений від сплати судового збору, інших судових витрат позивачем не понесено, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (адреса: вул. Слобожанська, буд.23-А, смт. Слобожанське, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, 52005; код ЄДПРОУ 26297948), треті особи - Державна судова адміністрація України (адреса: вул. Липська, буд.18/5, м. Київ, 01601; ), Державна казначейська служба України (адреса: вул. Бастіонна, буд.6, м. Київ, 01601; код ЄДРОПУ 37567646) - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо нарахування та виплати судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток у 2021, 2022 та 2023 роках, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області провести нарахування та виплату судді Рубіжанського міського суду Луганської області ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди за періоди з січня по лютий 2021 року включно, з березня по грудень 2022 року включно, з січня по серпень 2023 року включно, а також допомоги на оздоровлення, оплату відпусток за 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абз.4 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік, Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням раніше виплачених сум.

У решті позову відмовити.

У зверненні до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів