Справа № 490/3995/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 р. Категорія 113020200м. ОдесаСправа № 490/3995/24
Перша інстанція: суддя Чаричанський П.О.,

час і місце ухвалення: 18:30, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
ДМСДолганюк Ю.Ю. (довідка, доручення)
відповідач громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1
представник відповідачаВишневський А.А. (доручення)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2024 року по справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, мотивуючи його тим, що УДМС у Миколаївській області відносно громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР ММК № 001571 від 13.05.2024 року у якому зафіксовано порушення законодавства, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН ММК № 001571 від 13.05.2024 року, відповідно до якої на громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400 грн. 00 коп. УДМС у Миколаївській області прийнято рішення про видворення за межі території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З урахуванням усіх обставин, відносно громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне затримання від 13.05.2024 року ММК 000068 з метою забезпечення його видворення за межі території України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2024 року позов задоволено. Затримано громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що відсутні докази того, що відповідач може ухилятись від явки до Управління Державної міграційної служби України та не виконувати рішення про його примусове повернення до країни походження, оскільки фактично строку для виконання такого рішення відповідачу надано не було. Відповідач раніше не притягувався до кримінальної чи іншої відповідальності, що вказує на його законослухняність, і те що його перебування на території України не становить небезпеку для суспільства. Відповідач має дитину, неофіційний, але законний заробіток.

Управлінням Державної міграційної служби України в Миколаївській області було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2024 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, позивач вказує, що відповідач не дотримався вимог законів України, щодо продовження строків перебування на території України, проявив явну бездіяльність в частині дотримання вимог міграційного законодавства, у зв`язку з чим рішення про затримання з метою забезпечення його видворення за межі території України відповідає критеріям пропорційності, легітимності переслідування, втручанню у право позивача на повагу до сімейного життя.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 13.05.2024 року співробітниками Управління міграційної поліції ГУНП в Миколаївській області був доставлений до приміщення УДМС у Миколаївській області громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у якого на час виявлення та затримання був наявний паспорт громадянина Республіки Туркменістан для виїзду за кордон серії/номер НОМЕР_1 від 29.03.2012 року терміном дії до 28.03.2022 року.

УДМС у Миколаївській області щодо громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було проведено перевірку. В ході перевірки громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що відповідно до інформації з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон « ІНФОРМАЦІЯ_2 » громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перетнув кордон України у напрямку «В`їзд» 06.08.2019 року через пункт пропуску «Бориспіль», по вищезазначеному паспорту.

18.10.2019 року громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання серії/номер НОМЕР_2 терміном дії до 31.08.2021 у зв`язку з навчанням в Національному університеті кораблебудування ім. Адмірала Макарова (далі НУК).

26.10.2020 року від ректора НУК ОСОБА_3 надійшло клопотання про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відрахуванням останнього з НУК на підставі наказу № 948-уч від 05.10.2020.

30.10.2020 року УДМС у Миколаївській області було прийняте рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 18.10.2019 серії/номер НОМЕР_2 на ім`я громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії/номер НОМЕР_2 .

У той же день про вищезазначене рішення було повідомлено громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом направлення листа на адресу реєстрації.

У листі було зазначено, що відповідно до п. 68 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 відповідач повинен здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання.

Проте у визначений строк громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 територію України не покинув.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтвердив, що отримував зазначений лист.

Виявлено, що громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не звертався для отримання або скасування дозволу на імміграцію, паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, заявою про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту з метою набуття відповідних статусів та не реєстрував місця проживання.

Тобто, на час виявлення громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 порушував норми міграційного законодавства, а саме:

- громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає на території України без документів на право проживання в Україні;

- громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ухилявся та продовжує ухилятися від виїзду за межі території України після закінчення відповідного терміну перебування.

Враховуючи вищевикладене УДМС у Миколаївській області відносно громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР ММК № 001571 від 13.05.2024 року у якому зафіксовано порушення законодавства, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН ММК № 001571 від 13.05.2024 року, відповідно до якої на громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400 грн. 00 коп.

У поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР ММК № 001571 від 13.05.2024 року відповідач зазначив, що не покинув територію України у зв`язку з коронавірусом, війною та народженням дитини.

УДМС у Миколаївській області прийнято рішення про видворення за межі території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням усіх обставин, відносно громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне затримання від 13.05.2024 року ММК 000068 з метою забезпечення його видворення за межі території України.

З огляду на викладене, позивач просить суд затримати громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідач ОСОБА_4 починаючи з 2021 року без наявності законних підстав перебував на території України. Крім того, відповідач не виконав рішення від 30.10.2020 року та не залишив територію України, продовжив проживати на її території. Суд бере до уваги, що рішенням Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 13 травня 2024 року вирішено примусово видворити з України відповідача. З огляду на викладене, та враховуючи те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове видворення чи чинити перешкоди у його виконанні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а особою без громадянства за приписами пункту 15 частини першої статті 1 цього ж Закону розуміється особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України № 3773 визначено, що нелегальним мігрантом є іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону № 3773 закріплено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773 іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина четверта статті 30 Закону № 3773-VI).

За визначенням пункту 27 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Згідно із частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного із зазначених у цій статті заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина 11 статті 289 КАС України).

Як вже зазначалось, громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 2021 року без наявності законних підстав перебував на території України. Крім того, відповідач не виконав рішення від 30.10.2020 року та не залишив територію України, продовжив проживати на її території.

До суду не надано доказів, що відповідач звертався до органів ДМС України з заявою для добровільного повернення в країну походження або надання йому статусу для законного перебування на території України.

Також, колегією суду встановлено, що рішенням Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 13 травня 2024 року вирішено примусово видворити з України відповідача.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначив, що відсутні докази того, що відповідач може ухилятись від явки до Управління Державної міграційної служби України та не виконувати рішення про його примусове видворення, оскільки фактично строку для виконання такого рішення відповідачу надано не було.

Разом з тим, відповідач після скасування виданої йому посвідки на тимчасове проживання, з 2021 року незаконно перебуває на території України, тривалий час порушує вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ухилявся від виконання рішення про його виїзд за межі України, що в свою чергу надавало Управлінню Державної міграційної служби України в Миколаївській області законні підстави для звернення до суду із заявою в порядку статті 289 КАС України про застосування до відповідача одного з передбачених цією статтею заходів.

Посилання апелянта, що Відповідач раніше не притягувався до кримінальної чи іншої відповідальності, що вказує на його законослухняність, і те що його перебування на території України не становить небезпеку для суспільства не підтверджують намагання відповідача взаємодіяти з органами ДМС задля дотримання відповідачем вимог міграційного законодавства та реальної можливості позивача застосувати до відповідача визначені законодавством заходи до моменту його затримання 13.05.2024 року.

Доказів того, що відповідач має дитину та неофіційний, але законний заробіток до суду надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2024 року по справі № 490/3995/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький