Справа № 442/2409/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 442/2409/24 пров. № А/857/11382/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої С.Я.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Кучаковський Ю.С.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Дрогобич,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1582793 від 04 березня 2024 року, складену інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , про накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 1 700 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП); закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04 березня 2024 року стосовно нього інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 прийнято постанову серії ЕНА № 1582793 в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. Вказаною постановою встановлено, що 04 березня 2024 року о 13:01 год, дорогою Київ-Чоп 557 км, водій, керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 107 км/год у населеному пункті, при дозволеній швидкості 50 км/год, що зафіксовано приладом TruCam ТС 000751, що є порушенням п. 12.9. б. ПДР Перевищення водіями транспортних засобів, встановлених обмежень швидкості руху передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3. Зауважує, що при керуванні транспортним засобом дотримувався швидкісного режиму та не порушував Правил дорожнього руху. Вказує, що працівником поліції фіксація вказаного правопорушення проводилась не у автоматичному режимі, а у ручному, оскільки вимірювач швидкості TrueCam утримувався інспектором поліції в руках, який повинен бути стаціонарно вмонтованим. Вважає, що утримання приладу інспектором поліції у руках, з урахуванням вірогідної похибки становить під сумнів відомості, які були зафіксовані на зазначений прилад. Вважає, що оскаржуваною постановою на нього неправомірно накладено адміністративне стягнення, жодних порушень правил дорожнього руху він не вчиняв, а у відповідача відсутні належні докази на підтвердження цього.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано постанову серії ЕНА № 1582793 від 04.03.2024, винесену інспектором 2 взвод. 3 рота 1 бат. Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 1 700 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження встановлення відповідачем факту порушення позивачем Правил дорожнього руху України. Відеозапис нагрудної відеокамери, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, в матеріалах справи відсутній. Суд першої інстанції погодився із доводами позивача, про те, що відповідачем не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України ним не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які б доводили достовірність порушенням позивачем Правил дорожнього руху України. Тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення зафіксовано сертифікованим приладом TruCam LTI 20/20 № ТС000751. Вказує, що відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29479, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 21 листопада 2023 року та експертного висновку № 04/05/02-2522, виданого Адміністрацією Держспецзв`язку від 07 вересня 2021 року, долученими до апеляційної скарги, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000751 є придатним до застосування. Звертає увагу на те, що ДПП не зміг скористатись своїм процесуальним правом на подання заперечення проти позову, оскільки судом першої інстанції порушено процесуальні строки. Зокрема, вказує, що ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області разом з позовною заявою та додатками до неї надійшла на адресу Департаменту патрульної поліції 18 квітня 2024 року за вх. № 33367, тобто у день прийняття оскаржуваного рішення, при цьому судом встановлено п`ятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позов, тому останній день для подання відзиву припадає на 23 квітня 2024 року. Вказує, що оскаржувана постанова містить запис про технічний прилад, яким вимірювалась швидкість руху транспортного засобу, тому вона відповідає передбаченим ст. 283 КУпАП вимогам, а долучений до апеляційної скарги відеозапис правопорушення є належним та достовірним доказом у розумінні ст. 72, 73, 74 КАС України та ст. 251 КУпАП.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Позивач подав заяву, у якій просить розглядати справу у його відсутності, вказавши що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 04 березня 2024 року інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 прийнято постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1582793 від 04 березня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП (04 березня 2024 року о 13:01 год, дорогою Київ-Чоп 557 км, водій, керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 107 км/год у населеному пункті, при дозволеній швидкості 50 км/год, що зафіксовано приладом TruCam ТС 000751, що є порушенням п. 12.9. б. ПДР Перевищення водіями транспортних засобів, встановлених обмежень швидкості руху передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн (а.с.34-35).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Однак, колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Підпунктом «б» пункту 12.9 ПДР України передбачено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Частиною 4 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту спірної постанови слідує, що 04 березня 2024 року о 13:01 год, дорогою Київ-Чоп 557 км, водій, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 107 км/год у населеному пункті, при дозволеній швидкості 50 км/год, що зафіксовано приладом TruCam ТС 000751, що є порушенням п. 12.9. б. ПДР Перевищення водіями транспортних засобів, встановлених обмежень швидкості руху передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3.

При цьому, у складеній постанові серії серії ЕНА № 1582793 від 04 березня 2024 року вказано серійний номер і назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля TruCam TC 000751.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 74 КАС України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції не витребовувався та не досліджувався відеозапис вчиненого правопорушення, здійснений приладом TruCam ТС 000751.

Крім того, Департамент патрульної поліції з поважних причин, які об`єктивно не залежали від нього, не подав до суду першої інстанції, як доказ по справі відеозапис, оскільки судом першої інстанції не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, йому не було вручено належним чином копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви.

Відповідно до частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У матеріалах справи наявна довідка Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, згідно з якою документ в електронному вигляді «ухвала по адміністративній справі» від 08.04.2024 по справі № 442/2409/24 було надіслано одержувачу на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Документ доставлено до електронної скриньки: 08.04.2024 о 16:51:17.

Проте, на переконання суду апеляційної інстанції, вищевказаний спосіб надіслання процесуальної ухвали не відповідає ч. 6 ст. 251 КАС України. Крім того, вказана довідка жодним чином не підтверджує надіслання на електронну адресу Департаменту патрульної поліції копії позовної заяви.

Натомість, згідно з трекінгом поштового відправлення АТ «Укрпошта» з ідентифікатором № 046 та відповідним фіскальним чеком, поштове відправлення із копією ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви надіслано на адресу Департаменту патрульної поліції 15 квітня 2024 року за поштовою адресою 03048, м. Київ, та вручене за довіреністю 18 квітня 2024 року, тобто у день проведення судового засідання та прийняття оскаржуваного рішення (а.с.44).

Таким чином, обгрунтованими є посилання скаржника на те, що ДПП не зміг скористатись своїм процесуальним правом на подання заперечення проти позову, оскільки судом першої інстанції порушено процесуальні строки надсилання ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви. Зокрема ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області разом з позовною заявою та додатками до неї надійшла на адресу Департаменту патрульної поліції 18 квітня 2024 року за вх. № 33367, тобто у день прийняття оскаржуваного рішення, при цьому судом встановлено п`ятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позов, тому останній день для подання відзиву припадає на 23 квітня 2024 року.

Належність доказів слідує з приписів ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи вказані докази, колегія суддів вважає їх належними, оскільки такі відображені в спірній постанові.

З огляду на вказане, долучений до апеляційної скарги відеозапис правопорушення є належним та достовірним доказом у розумінні ст. 72, 73, 74 КАС України та ст. 251 КУпАП.

Щодо доданого до матеріалів справи відеофайлу та роздруківки з відеофайлу з приладу вимірювання швидкості TruCam TC 000751 колегія суддів враховує наступне.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України № 580-VIII від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із ст. 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Лазерні вимірювачі швидкості TruCAM дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29479, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 21 листопада 2023 року та експертного висновку № 04/05/02-2522, виданого Адміністрацією Держспецзв`язку від 07 вересня 2021 року, долученими до апеляційної скарги, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000751 є придатним до застосування.

На підтвердження наявності події адміністративного правопорушення, а саме факту перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху, представник відповідача долучив до апеляційної скарги фотозображення, що зроблені за допомогою лазерного вимірювача швидкості TrueCam ТС 000751, а також DVD-R диск із відеозаписом правопорушення.

До апеляційної скарги долучена роздруківка з відеофайлу приладу TruCAM, серійний номер № ТС000751, на якій зафіксовано, що автомобіль позивача Skoda Octavia днз НОМЕР_1 рухався 04 березня 2024 року о 13:00:57 зі швидкістю 107 км/год. Вказані обставини також підтверджено відповідним відеозаписом з приладу TruCAM.

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Отже, згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості «TruCAM» ТС 000751, спроможний робити фото- та відеозйомку, тому його покази можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.

Водночас, в розглядуваному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

При цьому, приписи ч.2 ст.40 вказаного Закону щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки.

Водночас, будь-яких порушень при використанні приладу TruCam інспектором патрульної поліції, на які посилається позивач, допущено не було..

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова відповідає вимогам КУпАП, винесена на підставі та в межах повноважень наданих поліцейському патрульної поліції, у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, за наявністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА № 1582793 від 04 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП, є правомірною та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року у справі № 442/2409/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 25 червня 2024 року.