Справа № 320/15981/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року № 320/15981/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Печерського управління поліції Національної поліції у м.Києві, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту також позивачка, ОСОБА_1 ) з позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту також відповідач, Печерський ВДВС), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) щодо забезпечення прав, свобод та законних інтересів позивачки;

- зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) видати постанову, якою скасувати постанови державного виконавця ОСОБА_2 по відношенню до позивачки, а саме: постанову «Про відкриття виконавчого провадження» ВП №71348322 від 21.03.2023; постанову «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження» ВП №71348322 від 21.03.2023; постанову «Про арешт коштів боржника» ВП №71348322 від 20.04.2023, видані на виконання постанови ЕГА №935038 від 21.02.2023 Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві;

- зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити заходи для повернення 2139,00 грн, вилучених коштів на банківський рахунок позивачки.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка повідомила, що відносно неї відкрито виконавче провадження з виконання постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038.

Позивачка вважає, що постанова Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 видана з грубим порушенням вимог Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, не ґрунтується на об`єктивних фактах, на всебічному дослідженні обставин, а її копія не була видана позивачці. Позивачка не вважає себе порушницею та наголошує на тому, що відносно неї неоднократно вчинялось домашнє насильство з боку її сина, ОСОБА_3 , що фіксувалось Національною поліцією. Як наслідок, на думку позивачки, несправедливо притягувати її до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик.

Позивачка також зазначає про неприпустимість притягнення її до адміністративної відповідальності з огляду на її хворобу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ухвалою залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Печерського управління поліції Національної поліції у м. Києві (далі по тексту також третя особа, Печерське УП НП у м. Києві).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що на примусовому виконання перебуває ВП №71348322 щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 відповідно до постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038, в межах якого винесено спірні постанови. 26.05.2023 виконавче провадження №71348322 закінчено у зв`язку з надходженням коштів, знято арешт з коштів боржника, копію такої постанови направлено до банківських установ для виконання.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивачкою подано до суду письмові пояснення, в яких зазначено про звернення до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою про скасування постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038, яка слугувала підставою для винесення спірних постанов в межах ВП №71348322.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

На примусовому виконанні в Печерському ВДВС перебувала постанова Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 на підставі постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038.

Постановою державного виконавця Печерського ВДВС від 21.03.2023 ВП №71348322 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення штрафу з ОСОБА_1

21 березня 2023 року державним виконавцем Печерського ВДВС винесено постанову ВП №71348322 про стягнення з позивачки мінімальних витрат виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Печерського ВДВС від 20.04.2023 ВП №71348322 накладено арешт на кошти ОСОБА_1

Випискою по картковому рахунку підтверджено списання з карткового рахунку позивачки коштів у розмірі 2139,00 грн, направлених на погашення арештованої суми.

Постановою державного виконавця Печерського ВДВС від 26.05.2023 ВП №71348322 закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у зв`язку з фактичним виконанням. Пунктом 2 означеної постанови припинено чинність арешту боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Не погоджуючись з правомірністю вчиненої бездіяльності, позивачка звернулась з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закон №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

За змістом частини першої, другої статті 12 Закону 1404-VIIІ виконавчі документи, зокрема, посвідчення комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною першою статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Судом встановлено, що в силу приписів Закону №1404-VIII, постанова Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн за завідомо неправомірний виклик спеціальних служб є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню, який відповідає законодавчо встановленим вимогам. Як наслідок, у відповідача були відсутні підстави для відмови Печерському УП НП у м. Києві у прийнятті означеного виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються зі стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно частини другої четвертої статті 42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Судом встановлено, що державним виконавцем Печерського ВДВС винесено постанову від 21.03.2023 ВП №71348322 про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) суми мінімальних витрат 269,00 грн, що не суперечить положенням Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5, у зв`язку з понесенням витрат виконавчого провадження.

При цьому, позивачкою не наведено жодних обґрунтувань протиправності винесення такої постанови.

Відповідно до положень частин другої, третьої та п`ятої статті 13 Закону №1404-VIII арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Платіжні інструкції на примусове списання коштів або пред`явлення емітенту електронних грошей до погашення в обмін на грошові кошти надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (частини перша, друга статті 56 Закону №1404-VIII).

З аналізу означених вище положень Закону №1404-VIII вбачається, що арешт на кошти боржника накладається в межах відкритого виконавчого провадження та направлений на забезпечення реального виконання рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою державного виконавця Печерського ВДВС від 20.04.2023 ВП №71348322 накладено арешт на кошти ОСОБА_1 .

При цьому, позивачкою у позовній заяві не наведено жодних доводів, якими б підтверджувалась відсутність підстав для накладення арешту на її кошти в межах ВП №71348322, відкритого на підставі чинної постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн за завідомо неправомірний виклик спеціальних служб, яка є виконавчим документом.

Згідно статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Аналогічна правова позиція щодо визначення поняття нормативно-правового акта викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 27.12.2001 №20-рп/2001, від 16.04.2009 №7-рп/2009.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи правового акту індивідуальної дії правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд зауважує, що оскаржувані позивачкою постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення мінімальних витрат та про арешт коштів боржника є актами індивідуальної дії.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Печерського ВДВС від 26.05.2023 ВП №71348322 закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у зв`язку з фактичним виконанням. Пунктом 2 означеної постанови припинено чинність арешту боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Тобто, станом на дату звернення позивачки до арешт з її коштів було знято постановою від 26.05.2023 про закінчення виконавчого провадження.

Отже, у разі закінчення виконавчого провадження, відкритого постановою про відкриття виконавчого провадження, та в межах якого виносились постанови про мінімальні витрати та про арешт коштів, такі постанови як акти індивідуальної дії реалізовано їх застосуванням у зв`язку з повним фактичним виконанням постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн, стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн, яке стало можливим внаслідок арешту коштів позивачки. На підтвердження факту примусового стягнення коштів за ВП №71348322 матеріали справи містять копію платіжної інструкції від 19.05.2023 №71348322 на суму 2139,00 грн.

Крім того, суд зауважує, що предметом позову у межах цієї справи є, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження, про мінімальні витрати та про арешт коштів боржника в межах ВП №71348322.

При цьому, суд зауважує, що відповідач мав усі законні підстави відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн та, як наслідок, винести постанову про мінімальні витрати виконавчого провадження та про арешт коштів боржника, оскільки станом як на дату звернення Печерського УП НП у м. Києві з відповідною заявою про примусове виконання означеної постанови від 21.02.2023 №ЕГА935038, так і протягом періоду її примусового виконання, жодних доказів скасування чи втрати чинності такою постановою матеріали справи не містять.

Позивач не обґрунтовує протиправності оскаржуваних постанов, а фактично наводить доводи щодо незгоди із постановою Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Однак суд зазначає, що в межах даної справи позивачем не оскаржується постанова Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Така постанова є предметом оскарження в межах справи №757/18366/23-а, провадження в якій відкрито ухвалою Печерського районного суду міста Києва 13.06.2023, тобто, після винесення відповідачем постанови про закінчення ВП №71348322 від 26.05.2023.

Оскільки предметом позову є постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт коштів, доводи позивача про неправомірність постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн, які не оскаржені у межах цієї справи, є помилковими, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог адміністративного позову з означених підстав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскарження позивачкою спірних постанов після закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням виконавчого документу не є належним способом захисту права боржника як таке, що не може призвести до відновлення порушеного права, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача видати постанову, якою скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №71348322 від 21.03.2023, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №71348322 від 21.03.2023 та про арешт коштів боржника ВП №71348322 від 20.04.2023 не підлягають задоволенню.

Суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Печерського ВДВС щодо забезпечення прав, свобод та законних інтересів позивачки як таких, що не обґрунтовані документально та нормативно, оскільки всі доводи ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди із винесеною відносно не постановою Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення штрафу у розмірі 1700,00 грн, а не з процедурою та підставами винесення відповідачем спірних постанов. При цьому, доказів оскарження зазначеної постанови Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 позивачка суду не надала.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити заходи для повернення позивачці 2139,00 грн, вилучених коштів на банківський рахунок не підлягають задоволенню з огляду на їх передчасність, оскільки постанова Печерського УП НП у м. Києві від 21.02.2023 №ЕГА935038 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу як на період здійснення державним виконавцем дій з її примусового виконання в межах ВП №71348322, так і на момент звернення позивачки до суду з цим позовом та на момент винесення рішення у цій справі, є чинною. Докази її скасування в матеріалах справи відсутні.

Водночас, суд зауважує, що позивачка не позбавлена права на звернення до суду з позовними вимогами про зобов`язання відповідача здійснити заходи для повернення позивачці 2139,00 грн, вилучених коштів на банківський рахунок у випадку виникнення таких підстав.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Дудін С.О.