Справа № 160/3907/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2024 року Справа № 160/3907/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняВасіної Н.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
12 лютого 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, з урахуванням уточнень від 20 травня 2024 року, з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: військова частина НОМЕР_2 , в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 по не виключенню ОСОБА_2 з військового обліку;
В обґрунтування позову позивач зазначив, що його в зв`язку з військовою агресією російської федерації на територію України в березні 2022 року було мобілізовано до лав Збройних Сил України для захисту Батьківщини.
Відповідно підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану звільняються з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
Враховуючи наявність свідоцтва про стан здоров`я, ОСОБА_2 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виключення його з військового обліку, у зв`язку з чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2024 року для розгляду адміністративної справи №160/3907/24 визначено суддю ОСОБА_3 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , третя особа: військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року ухвалено подальший розгляд адміністративної справи №160/3907/24 за позовом ОСОБА_2 до відповідача-1: військової частини НОМЕР_1 , третя особа: військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року виправлено описку в тексті ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року у справі №160/3907/24, визначивши третьою особою військову частину НОМЕР_2 , а також викласти резолютивну частину в наступній редакції:
"Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі №160/3907/24 за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи."
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року заяву позивача про витребування доказів - задоволено та ухвалено:
Витребувати від військової частини НОМЕР_2 належно завірені копії:
- довідку А4615 №48 про перебування ОСОБА_2 на амбулаторному лікуванні з 05.07.2023 по 13.09.2023 з діагнозом прогресуюча судинна лейкоенцефалопатія, із звільненням від службових обов`язків;
- направлення військової частини НОМЕР_2 від 01.05.2023 №247 до КП «ДОКЛМ» ДОР» щодо солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на стаціонарне лікування у кардіологічному відділенні;
- довідку НОМЕР_3 про перебування ОСОБА_2 на амбулаторному лікуванні та проведенням обстеження на ВЛК з 15.09.2023 по 16.11.2023 з діагнозом гіпертонічна хвороба III стадії, інфаркт головного мозку 20.05.2023 зі звільненням від службових обов`язків;
- довідку про період лікування та обстеження у ВЛК солдата військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_2 , враховуючи те що ця військова частина 01.05.2023 року надавала ОСОБА_2 направлення для лікування у кардіологічному відділенні КП «ДОКЛМ» ДОР»;
Витребувати від КП «ДОКЛМ» ДОР» (лікарня ім. І.І. Мечнікова) належно завірені копії:
- довідку №5045 від 15.05.2023 року про перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні у КП «ДОКЛМ» ДОР» з 02.05.2023 по 19.06.2023;
- виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6011 солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який знаходився на стаціонарному лікуванні у КП «ДОКЛМ» з 23.05.2023 по 11.05.2023;
- направлення військової частини НОМЕР_2 від 01.05.2023 №247 до КП «ДОКЛМ» ДОР» щодо солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на стаціонарне лікування кардіологічному відділенні;
- виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5117 солдата військової частини НОМЕР_1 : ОСОБА_2 , який знаходився на стаціонарному лікуванні у КП «ДОКЛМ» ДОР» з 02.05.2023 по 11.05.2023.
08 листопада 2023 року гарнізонна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2023 року №1244 провела медичний огляд позивача для визначення ступеня його придатності до військової служби, про що було складено свідоцтво про хворобу від 15.11.2023 року 1297.
У свідоцтві про хворобу зазначено, що на підставі статті 39-а графи II Розкладу хвороб, ОСОБА_2 визнаний непридатним до військової служби та підлягає виключенню з військового обліку.
Згідно пункту 2.1 глави 2 розділу І Наказу Міністерства оборони України від 14.082008 №402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» дія проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять базову військову службу, звільняються із служби на підставах: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.
Відповідно до «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України», яке затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними до неї з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню у відставку за станом здоров`я, а визнані тимчасово непридатними до військової служби з повторним медичним обстеженням через 6 або 12 місяців - звільненню в запас за станом здоров`я із зазначенням у наказі про звільнення, що ці особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку.
З урахуванням викладеного, представник відповідача зазначив, що військова частина НОМЕР_1 не перешкоджає звільненню позивача, але йому для реалізації свого права необхідно з`явитися у розташування військової частини, повторно написати рапорт, підписати обхідний лист про здачу матеріальних цінностей та здати посаду.
Таким чином, вбачається відсутність порушеного права відповідачем, як такого.
- довідку про період лікування та обстеження у ВЛК солдата військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_2 .
Останнє судове засідання по справі відбулося 14 червня 2024 року об 11 годині 00 хвилин.
У судове засідання прибув представник позивача, який просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У судове засідання позивач не прибув, звернувшись до суду 05 червня 2024 року з заявою, в якій просив його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 30 травня 2024 року.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_2 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №6 від 24 березня 2022 року ОСОБА_2 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду старший стрілець 3-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 4-ї стрілецької роти, ВОС 100868А, шпк - "старший солдат".
ОСОБА_2 в травні 2023 року під час виконання бойового завдання в місті Очеретине Донецької області був направлений в гарнізонний ВЛК в/ч НОМЕР_2 для визначення ступеня придатності до військової служби.
08 листопада 2023 року гарнізонна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2023 року №1244 провела медичний огляд позивача для визначення ступеня його придатності до військової служби, про що було складено свідоцтво про хворобу від 15.11.2023 року №1297.
Відповідно підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану звільняються з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
Враховуючи наявність свідоцтва про стан здоров`я, ОСОБА_2 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду його рапорту №2131 та не виключення його з військового обліку, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
При цьому Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та на сьогоднішній день не скасований.
Згідно з пунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Згідно з пунктом 12 Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення №402 Військово-лікарська експертиза медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти, ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв; осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання, компонентами ракетного палива, джерелами електромагнітних полів, лазерного випромінювання, мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно з пунктом 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.
З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2023 року гарнізонна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2023 року №1244 провела медичний огляд позивача для визначення ступеня його придатності до військової служби, про що було складено свідоцтво про хворобу від 15.11.2023 року №1297.
Щодо розгляду заяви, суд виходить з наступного.
У силу положень статті 110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року №551-ХIV) усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Згідно з ст. 111 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.
За правилами статті 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 року №124 (Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення, тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів а моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Наведені вище положення передбачають право подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.
Командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.
При цьому командир має приймати рішення та діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення за рапортом військовослужбовця.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції №735 посадові особи органів військового управління, військових частин під час розгляду звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Інструкції №735 рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.
За правилами пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №735 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Як то згадано у пункті 7 розділу ІІІ Інструкції №735, відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.
Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №735 визначено, що рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022 року у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
Однак, в порушення приписів Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України №735 від 28.12.2016 року та приписів Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 року №124, та положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідачем не було належним чином розглянуто рапорт позивача та не надано рішення командира військової частини НОМЕР_1 про задоволення / відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, чим і порушено право позивача щодо прийняття рішення про його звільнення з лав Збройних Сил України з подальшим виключенням з військового обліку.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 вирішити питання щодо звільнення позивача з лав Збройних Сил України, суд зазначає наступне.
Задоволення даної позовної вимоги призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відповідно до пункту 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Видача наказу про звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями керівництва військової частини.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_2 про звільнення з військової служби, який зареєстрований 21 листопада 2023 року вх. №2131 і, як наслідок, для недопущення повторного порушення прав позивача, суд вбачає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 належним чином розглянути рапорт ОСОБА_2 про звільнення з військової служби, який зареєстрований 21 листопада 2023 року вх. №2131, та надати вмотивовану письмову відповідь по суті рапорту, виходячи з вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 .
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_2 про звільнення з військової служби, який зареєстрований 21 листопада 2023 року вх.№2131.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 належним чином розглянути рапорт ОСОБА_2 про звільнення з військової служби, який зареєстрований 21 листопада 2023 року вх. №2131, та надати вмотивовану письмову відповідь по суті рапорту, виходячи з вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складений 24 червня 2024 року.

Суддя В.М. Олійник