Справа № 300/2790/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуСправа № 300/2790/24 пров. № А/857/10758/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського відділу Державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про виправлення помилки у процесуальному документі, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року (суддя Микитюк Р.В., м.Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Калуського відділу Державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі ВДВС, ЗМУ відповідно) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про виправлення помилки в процесуальному документі від 26.03.2024 №ВП 38358752 (далі Постанова).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погодившись із постановленою ухвалою її оскаржив позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі, вказує, що суд першої інстанції дійшов посилкових висновків щодо неможливості розгляду вказаної справи в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про використання позивачем непередбаченого чинним процесуальним законодавством способу звернення до адміністративного суду з вимогою про виправлення помилки у виконавчому документі. Суд вважає, що такі вимоги не можуть бути розглянуті за позовною заявою в порядку адміністративного судочинства - ні в порядку загального, ні спрощеного позовного провадження, а за наслідками судового розгляду не може бути ухвалене рішення по суті спору, позаяк такі вимоги підлягають судовому розгляду за заявою учасника виконавчого провадження в порядку, визначеному статтею 374 КАС, з постановленням відповідної ухвали.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

З матеріалів справи видно, що 09.03.2010 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист від 15.02.2010 №2-298/2010 (далі Виконавчий лист) за яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» 289598,03 грн заборгованості по кредитному договору станом на 16.12.2009 та 1820 грн судових витрат.

10.06.2013 по вказаному Виконавчому листу було відкрито виконавче провадження ВП №38358752.

09.06.2020 заступником начальника ВДВС Лисенчук О.С. було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору із ОСОБА_1 у розмірі 18328,30 грн (далі Постанова).

26.03.2024 головним державним виконавцем ВДВС Мельник Н.В. прийнято постанову про виправлення помилки у процесуальному документі (далі Постанова-1), якою: внесено виправлення до документу Постанова: внести виправлення в Постанову, а саме винесена сума виконавчого збору «18328,30 грн» змінити на 2266,66 доларів США (що еквівалентом 182328,30 грн на дату винесення рішення).

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 зазначає, що жодних обґрунтувань наявності будь-якої помилки допущеної при прийнятті Постанови оскаржувана Постанова-1 не містить, а згідно Виконавчого листа не передбачено стягнення боргу у валюті.

За правилами пункту 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У відповідності до вимог частини 6 цієї ж статті, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Пунктом 7 частини першої статті 4 КАС передбачено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства.

Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Аналіз наведених вище норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу та про стягнення основної винагороди

При цьому, необхідно наголосити на тому, що Постанова та Постанова-1 є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця урегульовано статтею 287 КАС, частиною першою якої передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим, стаття 74 Закону № 1404-VIII визначає порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, згідно з частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані ці правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до розглядуваних спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII, якою закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, у справі № 127/9870/16-ц та у справі №2-01575/11, від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 3 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 та № 766/740/17-ц відповідно, від 29 травня 2019 року у справі № 758/8095/15-ц, від 2 жовтня 2019 року у справі №766/10138/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі №1940/1957/18, від 15 січня 2020 року у справі №1.380.2019.001073 та від 29 вересня 2020 року у справі №295/6656/14-ц, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 160/4071/20, від 31 березня 2021 року у справі № 640/18024/20, від 30 листопада 2022 у справі № 640/14282/19.

Зважаючи на те, що оскаржуваною Постановою-1 внесено виправлення до Постанови, яка є виконавчим документом, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, необґрунтованим та таким, що зроблений внаслідок переоцінки обставин справи, висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги апелянта не можуть бути розглянуті за позовною заявою в порядку адміністративного судочинства - ні в порядку загального, ні спрощеного позовного провадження, а за наслідками судового розгляду не може бути ухвалене рішення по суті спору, позаяк такі вимоги підлягають судовому розгляду за заявою учасника виконавчого провадження в порядку, визначеному статтею 374 КАС, з постановленням відповідної ухвали, що у свою чергу свідчить і про помилковість висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження та застосування пункту 1 частини першої статті 170 КАС, що призвело до порушення норм процесуального права і постановлення передчасної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у цій справі.

При цьому, необхідно зауважити, що стаття 374 КАС виключно регулює питання виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, у разі якщо такий виконавчий документ виданий судом. В розглядуваному ж випадку виконавчий документ (Постанова) прийнята державним виконавцем в межах його повноважень і відповідно питання правомірності прийняття Постанови-1, в порядку визначеному статтею 74 Закону № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Позивач не вказує на наявність помилок у Виконавчому листі, що виданий судом, а ставить під сумнів наявність підстав для виправлення помилки у виконавчому документі (Постанові), що прийнята державним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до Тернопільського окружного адміністративного суду для продовження її розгляду по суті.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 24 червня 2024 року.