Справа № 520/37873/23
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

24 червня 2024 року №520/37873/23

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18.12.2023 №89;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п."з" ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом №213-VII від 02.03.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 №2-р/2020 з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням від 18.12.2023 відповідач повторно відмовив йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до до п."з" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VII від 02.03.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 від 23.01.2020 №2-р/2020. Позивач вважає спірне рішення протиправним та безпідставним, оскільки відповідач всупереч приписам постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №520/11433/23, штучно зменшив страховий стаж з 26 років 08 місяців 03 дні до 24 років 11 місяців 28 днів, не зарахувавши період трудової діяльності на території Російської Федерації.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Представник відповідача надіслав через ЄСІТС "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що рішення про відмову в призначенні позивачу пільгової пенсії за віком від 18.12.2023 №89 прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства України та мотивоване відсутністю необхідного загального страхового стажу.

Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що не погоджується з доводами, викладеними відповідачем в обґрунтування своєї правової позиції, зазначаючи, що відповідач безпідставно посилається на п.5 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", так як зазначена норма поширюється на трудові відносини, які виникли за період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген, в той час як спірний період роботи позивача стосується 1996-1998 років в м.Тольятті Самарської області.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , 11.04.2023 вперше звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах як водію міського пасажирського транспорту, яка була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та за результатом розгляду якої прийнято рішення від 19.04.2023 № 89 про відмову у призначенні пенсії.

Підставою для прийняття вказаного рішення про відмову слугувало неприйняття до обрахунку стажу відомостей згідно з довідкою КП "Міський архів" виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.02.2023 № Г-2.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії від 19.04.2023 №89, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі №520/11433/23 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.04.2023 №89. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за зверненням від 11.04.2023 пенсію за віком у порядку п. "з" ч. 1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VII з урахуванням висновків суду по даній справі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №520/11433/23 скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 по справі №520/11433/23. Прийнято постанову, якою частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, спонукання до призначення пенсії. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.04.2023 №89 про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п."з" ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом №213-VII від 02.03.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 №2-р/2020 з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №520/11433/23, відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 11.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За результатами розгляду заяви прийняв рішення від 18.12.2023 №89 про відмову в призначенні пільгової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю загального страхового стажу. Так, в спірному рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 11 місяців 28 днів. До пільгового стажу роботи на посаді водія міського транспорту зараховано всі періоди роботи згідно архівної довідки від 09.02.2023 №Г-02. До страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки серії № НОМЕР_2 з 21.06.1996 по 25.05.1998, оскільки робота проходила на території Російської Федерації.

Позивач вважає таке рішення позивач незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права на достатнє пенсійне забезпечення у старості порушеними, що слугувало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п.1 та 2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Другий апеляційний адміністративний суд в постанові від 23.11.2023 у справі №520/11433/23 досліджуючи право ОСОБА_1 на отримання пільгової пенсії за віком, дійшов висновку, що умовами, за яких чоловіки, в даному випадку позивач, набувають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020), а саме п."з" статті 13, є: 1) досягнення 55 років; 2) наявність стажу роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено наявність у позивача страхового стажу 26 років 08 місяців 03 днів, з яких, робота на посаді водія міського транспорту та великовагових автомобілів становить 09 років 07 місяців 19 днів.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до положень статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, приймаючи рішення від 18.12.2023 №89 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №520/11433/23, не зарахувало до загального трудового стажу позивача період роботи з 21.06.1996 по 25.05.1998 на території РФ.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону № Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

В оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №89 від 18.12.2023 зазначено, що страховий стаж особи становить 24 роки 11 місяців 28 днів, пільговий стаж - 15 років 08 місяців 27 дні. До пільгового стажу роботи за Списком №2 зараховано всі періоди роботи відповідно поданих документів. При цьому, відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до частини 8 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу.

Також у рішенні зазначено, що Головним управлінням відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи позивача з 21.06.1996 року по 25.05.1998 року, оскільки 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

В позовній заяві позивач просить суд, зокрема, зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового стажу період роботи з 21.06.1996 року по 25.05.1998.

Відповідно, в даному випадку, спірними є період роботи ОСОБА_1 з 21.06.1996 року по 25.05.1998 року.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 08.08.1984 року, 21.06.1996 позивач прийнятий водієм пасажирського тролейбуса 1 класу на умовах контракту в Муніципальне підприємство "Тольяттинське тролебусне управління" (депо №2). 25.05.1998 позивача звільнено з роботи за закінченням терміну контракту (запис №22-23).

У відзиві на позов представником Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, щодо зарахування до загального страхового стажу позивача період роботи з 21.06.1996 року по 25.05.1998 року зазначено, що з 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. У зв`язку з викладеним, пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Отже, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації по 31 грудня 1991 року.

Суд не погоджується з такими твердженнями представника відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 85, пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

У відповідності до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Суд звертає увагу, що посилання представника відповідач у відзиві на позов на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не приймається до уваги, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії вказаної Угоди.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" (надалі Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Варто зауважити, що відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Оскільки позивач працював у Російській Федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні (відповідні періоди 1996 - 1998 років), у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Російської Федерації.

Суд також наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

Факт роботи позивача на території РФ у заявлені позивачем період підтверджується копією трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи та дійсність якої не ставиться під сумнів відповідачем, жодних недоліків в частині внесених записів відповідачем у спірному рішенні не зазначено.

Відтак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області протиправно не зараховано до загального та пільгового стажу позивача вказані періоди роботи. При цьому, інших підстав для незарахування до загального страхового стажу позивача спірного періоду роботи на території Російської Федерації (з 21.06.1996 року по 25.05.1998 року), ніж зазначених вище, оскаржуване рішення не містить та судовим розглядом таких також не встановлено.

Оскільки на момент звернення до пенсійного органу позивач досяг віку, визначеного п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (55 років), має загального страхового стажу більше 25 років (зараховано пенсійним органом 26 років 08 місяців 03 дні), зараховано в судовому порядку період роботи з 21.06.1996 року по 25.05.1998 року, пільгового страхового стажу на відповідних посадах за Списком №2 більше 15 років, які не є спірними в даному випадку, отже має право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п."з" ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом №213-VII від 02.03.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 №2-р/2020.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №89 від 18.12.2023 року про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо дати, з якої слід призначити позивачу пенсію, суд зазначає, що згідно з ч.1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до п. 1.6, 1.7 якого, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Оскільки позивач звернувся до ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 11.04.2023 року, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (55 років виповнилося 18.04.1968 року), пенсія за віком повинна бути призначена позивачу з 19.04.2023 року, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішення), які є предметом оскарження, надано не було.

Суд враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Chahal проти Об`єднаного королівства" (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України").

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №89 від 18.12.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 21.06.1996 по 25.05.1998 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 від 08.08.1984 року, призначивши пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п."з" ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом №213-VII від 02.03.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 №2-р/2020, з 19.04.2023 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень частини 8 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул.Соборна, буд.7А, м.Кропивницький, 25009, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах від 18.12.2023 №89.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області () зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 21.06.1996 по 25.05.1998 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 від 08.08.1984 року, призначивши пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п."з" ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом №213-VII від 02.03.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 №2-р/2020, з 19.04.2023 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул.Соборна, буд.7А, м.Кропивницький, 25009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 24 червня 2024 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО