Справа № 400/9029/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/9029/23

Перша інстанція: суддя Мельник О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю.М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення нарахування та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення в розмірі 4 463,15 грн. за період з 01.03.2018 по 20.09.2018, включно, в сумі 29 754,33 грн, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі- Порядок №1078);

- зобов`язати здійснити нарахування та виплату щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 включно в сумі 29 754,33 грн., відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Окрім того, відповідно до положень статей 371 та 282 КАС України, позивач просив зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення суду та звернути рішення суду до негайного виконання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 пояснює, що під час проходженні військової служби йому не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, попри те, що це передбачено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.09.2018, позивач посилається на абзаци 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 та вважає, що така індексація має бути виплачена у фіксованому розмірі.

Як зазначає ОСОБА_1 , розмір підвищення його доходу в березні 2018 року був меншим за суму індексації грошового забезпечення, яка склалася в тому місяці, тож в силу абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, відповідач був зобов`язаний із 1 березня 2018 року виплачувати йому фіксовану індексацію грошового забезпечення в розмірі: 4 463,15 грн., щомісяця, як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

При цьому, покликаючись на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, позивач наголошував на тому, що повноваження державних органів, у даному випадку військової частини, щодо розрахунку індексації грошового забезпечення, не є дискреційними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 (день звільнення з військової служби) включно із застосуванням щомісячної індексації різниці в розмірі 4463,15 грн. відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Суд зобов`язав ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну індексацію-різницю грошового забезпечення в сумі 4 463,15 грн. за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 включно відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач має право на виплату індексації різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.09.2018, і таке право передбачене нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282- ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ).

Покликаючись на положення абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, суд дійшов висновку, що за вказаний період ВЧ НОМЕР_1 повинна була здійснити нарахування та виплату фіксованої індексації грошового забезпечення щомісяця в розмірі 4 463,15 грн..

Водночас, суд відмовив в задоволенні позовних вимог щодо виплати індексації в загальній сумі 29 754,33 грн., оскільки вважав, що визначення розміру заборгованості невиплаченої індексації грошового забезпечення належить до виключної компетенції відповідача і суд не має повноважень самостійно здійснювати такі розрахунки.

В задоволенні вимог щодо покладення на відповідача зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду та звернення рішення до негайного виконання суд відмовив, з огляду на їх безпідставність.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Позиція скаржника зводиться до того, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 08.11.2018 з боку ВЧ НОМЕР_1 не є порушеним.

Відповідна позиція ґрунтується на тому, що позивачу з 01.03.208 було підвищено посадовий оклад, а відтак обчислення індексу для проведення індексації має здійснюватися з квітня 2018 року.

Порівняння підвищення грошового забезпечення із сумою індексації здійснюється, на думку скаржника, в умовах березня 2018 року, тобто береться грошове забезпечення березня, після підвищення посадових окладів.

На переконання скаржника індексація грошового забезпечення не повинна нараховуватися ОСОБА_1 , оскільки у березні індекс споживчих цін рівний 1, а не 353,3%, як указує позивач.

Позаяк розмір підвищення ОСОБА_1 доходу перевищив суму індексації, він не має право на її нарахування та виплату.

Скаржник вважає, що з огляду на положення Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 у позивача відсутнє право на виплату фіксованої індексації, оскільки дані нормативні акти не містять в собі такого поняття як «фіксована сума індексації», а такий термін використовувався у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку №1078 у редакції, яка діяла до 15.12.2015.

Отже, на переконання скаржника правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 відсутні

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

На думку позивача мотиви та підстави, викладені в скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, натомість рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до вимог чинного законодавства України з урахуванням усіх фактичних обставин.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 у спірний період проходив військову службу ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.08.2018 №7-РС позивач звільнений з військової служби у запас, відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №216 від 20.09.2018 ОСОБА_1 виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалося грошове забезпечення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 по справі № 400/998/21 позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 по 20.09.2018.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2016 року.

Зобов`язано відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 з урахуванням базового місяця - березень 2018 року.

У решті позову - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 по справі №400/998/21 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ВЧ НОМЕР_1 - задоволені частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із урахуванням базового місяця - січень 2016 та за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 із урахуванням базового місяця - березень 2018 року скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації його грошового забезпечення - січень 2008 року, із урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 - залишено без змін.

На виконання рішення суду у справі №400/998/21 ВЧ НОМЕР_1 нарахувала та виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 у розмірі 77 935,19 грн.

30.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою щодо нарахування та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 4 463,15 грн. за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 в загальній сумі 29754,79 грн., відповідно до приписів абзаців 3,4,6 пункту 5 Порядку №1078. (а.с.23), однак відповіді не отримав.

Вважаючи протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо виплат індексації за спірний період, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 , з таких мотивів.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 наголошує на тому, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 08.11.2018 з боку ВЧ НОМЕР_1 не є порушеним.

Натомість позивач в позовній заяві наполягає на тому, що у період з 01.03.2018 по 20.09.2018 він має право на виплату індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4 453,15 грн. в місяць, та її розмір за вказаний період у загальній сумі складає 29 754,33 грн.

Досліджуючи питання чи порушене право позивача на виплату індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4 453,15 грн. в місяць у період з 01.03.2018 по 20.09.2018, колегія суддів керується наступним.

Так, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.03.2023 у справі №400/3826/21 щодо підстав виплати та розміру так званої «фіксованої» індексації грошового забезпечення та наявності/відсутності у військової частини дискреційних повноважень у цьому питанні.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі Верховний Суд скасував рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та направив справу до суду першої інстанції на новий розгляд, визначивши коло питань, які не були досліджені судами попередніх інстанцій під час вирішення спору.

Під час розгляду справи, суд касаційної інстанції керувався такими мотивами.

Аналізом положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі - Закон №1282-ХІІ) слід констатувати, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

З 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 і йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, Суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Провівши системне і цільове тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078, Верховний Суд дійшов висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивача, військовій частині належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці.

Досліджуючи обставини наявності у позивача права на отримання індексації різниці з 01.03.2018 по 17.07.2019, колегія суддів дійшла висновку, що правильне вирішення спірних правовідносин вимагає встановлення співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) та суми індексації, що мала скластися в цьому місяці.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У березні 2018 року прожитковий мінімум становив 1762 грн.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до приписів абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078, даних Мінстатистики щодо індексів споживчих цін, сума індексації за березень 2018 року розраховується: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 слід помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,*253,30%/100), та становить 4 463,15 грн.

Для встановлення обставин підвищення розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру), колегія використала картку особового рахунку позивача та довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» «грошовий дохід» включає в себе усі складові його грошового забезпечення, а не лише посадовий оклад.

Згідно матеріалів справи розмір грошового забезпечення позивача в лютому 2018 року становив 8205,81 грн, в березні 2018 року 8606,29 грн.

За таких умов, розмір збільшення грошового доходу ОСОБА_1 в березні 2018 року становить 400,48 грн. (8606,29 грн. - 8205,81 грн.).

Отже, враховуючи приписи абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 сталий щомісячний розмір індексації ОСОБА_1 з березня 2018 року до дати звільнення становить 4062,67 грн. (4463,15 грн. 400,48 грн.).

Провівши відповідний розрахунок, колегія суддів приходить до висновку, що розмір невиплаченої позивачу індексації за період з 01.03.2018 по 20.09.2018 становить всього 27 084,42 грн., з яких 24 376,02 грн (4062,67 грн. * 6 місяців (з березня 2018 по серпень 2018 включно) + 2 708,40 грн. (20 дні роботи в вересні 2018 року (4062,67 / 30 *20),

При цьому, розрахунок індексації за 20 днів вересня 2018 року здійснений з урахуванням приписів пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міноборони України від 07 червня 2018 року № 260, відповідно до якого розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Сформовані судом висновки та здійснені розрахунки підтверджують право ОСОБА_1 на нарахування та виплату індексації різниці в розмірі 4062,67 грн. за період з 01.03.2018 по 20.09.2018, в загальній сумі 27 084,42 грн.

Наведені фактичні обставини справи та норми права, які їх регулюють, свідчать про те, що доводи покладені в обґрунтування апеляції не знайшли свого підтвердження.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що аналіз мотивів рішення суду першої інстанції, які покладені в основу задоволення позову, в частині нарахування та виплати щомісячної індексації різниці в сумі 4 463,15 грн та у відмові у виплаті загальної суми заборгованості, що створилася у зв`язку відсутністю її виплати, свідчить про їх суперечливість.

Так, суд, установивши місячний розмір індексації різниці, зазначив, що нарахування індексації грошового забезпечення за спірний період належить до повноважень відповідача, які є дискреційними.

З такими мотивами суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає що належним та ефективним способом захисту прав позивач є, зокрема, право на отримання повної суми заборгованості, яка створилася у зв`язку з невиконанням ВЧ НОМЕР_1 приписів пункту 5 Порядку №1078.

Із розрахунку, що наводився вище, випливає, що заявлена у позовній заяві сума індексації- різниці, а саме як її щомісячний розмір так і загальний, не знайшли свого підтвердження, що свідчить про обґрунтованість позову лише частково.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково погодився з розміром щомісячної індексації різниці, що була зазначена позивачем, не перевіривши правильність заявленої суми.

Ураховуючи приписи частини 2 статті 308 КАС України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що є підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до пункту 3 частини1 статті 317 КАС України є невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи.

За умов скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним надати оцінку заявленому позивачем клопотанню про встановлення судового контролю та звернення судового рішення до негайного виконання.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приписами частини 1 статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Системний аналіз вказаних правових норм надає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є правом суду, а не його обов`язок і використовується в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що позивач не надав до суду доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється чи ухилитиметься у майбутньому від виконання рішення суду, а тому в задоволенні його клопотання про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, слід відмовити.

Стосовно клопотання про звернення судового рішення до негайного виконання, колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про стягнення виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи, що в межах даної справи суд не присудив до стягнення конкретну суму, а лише зобов`язує відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, підстави для звернення рішення до негайного виконання відсутні.

За результатами апеляційного перегляду, розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року скасувати.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.09.2018, включно, у фіксованому розмірі 4062,67 грн. в місяць, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.09.2018, включно, у фіксованому розмірі 4062,67 грн., у загальній сумі 27 084,42 грн., відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позову - відмовити

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю.М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 24.06.2024.