Справа № 200/202/24
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

щодо залишення позову без розгляду

21 червня 2024 року Справа №200/202/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Шинкарьової І.В., при участі секретаря судового засідання Дяченко А.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Коваленко Руслан Миколайович, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду та заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулась з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому, з урахуванням позовних вимог від 14.05.2024, просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та постановою КМУ від 30.11.2016 №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх", військовослужбовця - ОСОБА_2 за період з березня по жовтень 2022 року, включно;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та постанови КМУ від 30.11.2016 №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" військовослужбовця ОСОБА_2 за період з березня по жовтень 2022 року, включно.

Ухвалою суду від 16.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 14.03.2024 вирішено здійснити перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовчі засідання.

15.04.2024 до суду надійшла заява від представника відповідача про залишення позову без розгляду. Мотивуючи таку заяву представник відповідача зазначив, що на момент звернення до суду позивач не проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та із вказаним військовослужбовцем було проведено розрахунок у військовій частині НОМЕР_1 .

Вказує, що позивач звернулася до суду із даним адміністративним позовом 03.01.2024 за вирішенням спору щодо нарахування і виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, за період з 24.02.2022 по 17.10.2022, після свого виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 02.04.2023, тобто через 276 дня або 9 місяців після свого виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Посилаючись на приписи ст. 233 КЗпП України представник відповідача стверджував, що позивач пропустила тримісячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки її виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , всіх видів грошового забезпечення з 02.04.2023, а до суду вона звернулась лише у січні 2024 року.

03.06.2024 представник позивача звернувся з заявою, в якій просив, якщо в разі встановлення судом пропуску строку, для звернення до суду із позовною заявою, визнати причини пропуску строку поважними та поновити його.

В обґрунтування зазначає, що відповідач по справі, в своїх запереченнях, поданих до суду зазначив про те що, нібито позивачем по справі був пропущений строк для пред`явлення вищезазначеного адміністративного позову, з огляду на те, що позивач повинна була дізнатися про її порушене право, у квітні 2023 року. Жодного офіційного документа про те, що позивачу відмовлено у виплаті додаткової винагороди у зв`язку із перебуванням її у полоні, відповідач не надавав, ні суду ні позивачу.

Навпаки, про те, що відповідачем по справі, тільки розглядається питання про виплату додаткової грошової допомоги позивачу, 08.12.2023 у відповіді на запит, за вихідним № 7206 військовою частиною НОМЕР_1 , де повідомлено про те, що за результатом цього розслідування, буде вирішено питання про виплату позивачу додаткової винагороди.

Позивач звернулась до суду 03.01.2024, Рішення про відмову було прийнято відповідачем саме, 29.01.2024 Наказ № 237 «Про результати службового розслідування», тобто рішення про відмову в призначенні додаткової винагороди було прийнято тільки 29.01.2024, вже після подачі позовної заяви.

Позивач зазначає що жодного доказу про пропуск встановленого строку передбачені гл. 6 КАС України, відповідач не додав. Вважає, що позивач не пропустив строк для подачі адміністративного позову до суду, однак якщо суд встановить пропуск строку, для звернення до суду із позовною заявою, просить визнати причини пропуску строку поважними та поновити його .

Розглянувши заяви представників сторін та матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.

Цей спір стосується правомірності нарахування та виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" позивача за період з березня по жовтень 2022 року.

Судом встановлено, що відповідно до наказу відповідача від 01.04.2023 №91 позивача з 02.04.2023 було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення. Відповідно відповідач повинен був повністю розрахуватись з позивачем.

Норми КАС України передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч.2 ст.122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч.5 ст.122 КАС України.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю. Перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого в ст.43 Конституції України права на працю.

Отож для визначення строку звернення до суду з цим позовом слід врахувати приписи ст. 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Такий підхід відповідає висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 03.08.2023 у справі №280/6779/22, від 08.05.2024 у справі №600/4133/22-а.

Ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній на початок виникнення спірних відносин - 01.01.2020) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).".

Тобто до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, від 07.09.2023 у справі №620/1201/23.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999 №1-рп/99, від 13.05.1997 №1-зп, від 05.04.2001 №3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії ч.1 ст. 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

На необхідність врахування цих висновків звернув увагу Верховний Суд у постанові від 20.11.2023 у справі №160/5468/23.

Також суд звертає увагу, що відповідно до п.1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 №211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 №651).

Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених ст.233 КЗпП України, на строк дії такого карантину, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 30.11.2023 у справі №160/759/23.

Таким чином, тримісячний строк звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по липень 2022 був продовжений на період дії карантину, розпочав свій відлік 01.07.2023 та завершився 02.10.2023.

Позивач звернулась до суду 03.01.2024, відповідно строк звернення до суду був позивачем порушено.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача, запити від 28.09.2023 та від 27.11.2023, у якому просила повідомити наступну інформацію: «З яких підстав солдат ОСОБА_2 , яка проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 не отримала виплату додаткової винагороди передбачену ПКМУ №168 від 28.02.2022, як така, що в у період з 24.02.2022 по 17.02.2022 перебувала у полоні?»

У відповідь на адвокатський запит листом відповідача від 08.12.2023 № 7206 повідомлено, що відповідно до наказів по стройовій частині ОСОБА_2 дезертирувала з лав Збройних Сил України з 24.02.2022. Разом із цим, згідно ухвал Індустріального районного суду м. Дніпро від 28.06.2023 та Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2023 по справі №202/10284/23 повідомлення про підозру ОСОБА_2 за 4,4 ст. 408 КК України скасовано. З огляду на викладене, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №3797 від 05.12.2023 призначене службове розслідування з метою уточнення періоду відсутності ОСОБА_2 на службі. За результатом цього розслідування, буде вирішено питання про виплату ОСОБА_2 додаткової винагороди.

Наказ відповідача «Про результати службового розслідування» від 29.01.2024 № 237, було прийнято вже після того як позивач звернулась до суду.

Так, згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Про те, як встановлено судом, відповідач тільки в січні 2024 року вже після звернення позивача до суду, визначився з цим питанням

Згідно з ч.1 -3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Згідно ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз зазначених норм показав, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Суд зауважує, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє і дотепер.

У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 вказав, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст.55, 124, 129 Конституції України, ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Як свідчать матеріали позовної заяви, позивач з 01.10.2019 по 02.04.2023 проходила службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а з 02.04.2023 і по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Крім того суд враховує те, що позивач неодноразово звертався до відповідача для з`ясування спірного питання.

Також суд зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 22.07.2021 у справі № 340/141/21, від 16.09.2021 у справі № 240/10995/20 та від 12.09.2022 у справі №120/16601/21-а.

Окрім того, суд враховує ситуацію, яка склалася внаслідок військової агресії російської федерації проти України та введенням з 24.02.2022 воєнного стану в Україні та проходження позивачем військової служби.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

А тому у задоволенні заяви представника відповідача належить відмовити.

Дослідивши доводи позивача викладені в обґрунтування поновлення строку звернення до суду щодо поважності пропуску строку, суд приходить до висновку, про доведеність поважності причин пропуску строку звернення до суду, а тому є достатні підстави для визнання судом таких причин поважними.

Керуючись статтями 2, 5, 44, 118, 121, 122, 241, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду - відмовити.

Заяву представника позивача про визнання причин пропуску строку поважними задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку та поновити позивачу строк звернення до суду.

Вступна та резолютивна частина проголошені в судовому засіданні 21.06.2024. Повний текст ухвали складено 25.06.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя І.В. Шинкарьова