Справа № 380/25688/23
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 рокусправа № 380/25688/23
зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.А.,

за участю:

представників позивача Шалапай І.О.,

представників відповідача Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лео-С» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лео-С» (місцезнаходження: 79035, м. Львів, вул. Зелена, 153а, ) (далі позивач, ТОВ «Лео-С») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, вул. Стрийська, 35, м. Львів, код ЄДРПОУ ВП 43968090) (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 серпня 2023 року № 18137/13-01-07-03 (форма «Р»), від 10 серпня 2023 року № 18136/13-01-07-03(форма «Р»), від 10 серпня 2023 року № 18139/13-01-24-10 (форма «Д»), від 10.08.2023 року № 18140/13-01-24-10 (форма «Д»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається на таке. Проведеною уповноваженими особами відповідача документальною плановою виїзною перевіркою ТОВ «Лео-С» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2018 по 30.09.2021, валютного законодавства за період з 01.04.2018 по 30.09.2021, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 по 30.09.2021 встановлено, зокрема, порушення вимог п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, п. 5, п. 21 П(С) БО №15 «Дохід». За результатами перевірки відповідач дійшов всиновку, що позивачем занижено податок на прибуток, який підлягає відображенню у рядку 06 Податкової декларації з податку на прибуток на загальну суму 6 897 587 грн., в тому числі за 2018 рік у сумі 3 317 738 грн., за 2019 рік у сумі 3 023 426 грн., за 2020 рік у сумі 556 423 грн.

Крім цього, на думку податкового органу ТОВ «Лео-С» порушено вимоги п.198.1. п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України на загальну суму 7 045 738 грн., в тому числі по періодах: травень 2018 року у сумі 92 046 грн, червень 2018 року у сумі 236 361 грн, липень 2018 року у сумі 495 237 грн, серпень 2018 року у сумі 582 468 грн, вересень 2018 року у сумі 462 992 грн, жовтень 2018 року у сумі 376 844 грн, листопад 2018 року у сумі 621 306 грн, січень 2019 року у сумі 1 508 246 грн, лютий 2019 року у сумі 625 921 грн, березень 2019 року у сумі 894 820 грн, квітень 2019 року у сумі 792 641 грн, травень 2019 року у сумі 381 916 грн, липень 2020 року у сумі 9 940 грн.

Також, встновлено порушення пп. 14.1.11. пп. 14.1.47 п.14.1 ст. 14, «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 п. 164.5 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 сь. 168 Податковий кодекс України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2020 рік в сумі 2 727, 44 грн; п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового коексу, встановленими Законом України від 31 липня 2014 року № 1621 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів», не сплачено до бюджету військового збору за 2020 рік у розмірі 208, 80 грн, п. 51.1 ст. 51, п. 119.1, ст. 119, п. 176.2 «б» ст. 176 Податкового коексу України, а саме: при подачі вищевказаної звітності не у повному обсязі, відображено суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків за 4 квартал 2020 року.

Наведені порушення описані в акті перевірки від 09.02.2022 № 1868/13-01-07-03/38208806, який складений за результатами перевірки ТОВ «Лео-С». На підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 18137/13-01-07-03, № 18136/13-01-07-03, № 18139/13-01-24-10 та № 18140/13-01-24-10 від 10.08.2023.

Позивач зазначає, що ГУ ДПС у Львівській області за результатами перевірки дійшло до помилкового висновку, що заборгованість за договором кредитної лінії від 10.06.2020 № 2063-729 з АТ «Державний ощадний банк України» є довгостроковою та підлягає дисконтуванню. Вказує, що ТОВ «Лео-С» в межах ліміту кредитування отримувало транші та з урахуванням положень підпункту 2.3.3 Договору мало повернути на пізніше 365-го дня з моменту їх отримання, а саме: 12.06.2020 транш на суму 2 486 318, 87 грн обов?язок повернути до 12.06.2021; 16.06.2020 транш на суму 1 132 726, 87 грн обов?язок повернути до 16.06.2021; 19.06.2020 транш на суму 481 838, 09 грн обов?язок повернути до 19.06.2021; 25.06.2020 транш на суму 1 971 205, 69 грн обов?язок повернути до 25.06.2021; 15.07.2020 транш на суму 805 000, 00 грн обов?язок повернути до 15.07.2021; 22.07.2020 транш на суму 122 910,48 грн обов?язок повернути до 22.07.2021. Отже, отримана позивачем від АТ «Державний ощадний банк України» позика була короткостроковою та не підлягала дисконтуванню. Ба більше, позивачем достроково виконано свої кредитні зобов?язання, повернуто суму основного боргу в повному обсязі 13 січня 2021 року. Також, довідкою АТ «Державний ощадний банк України» підтверджується, що станом на 15 січня 2021 року кредит погашено повністю, будь-яка заборгованість (в т.ч. зі сплати відсотків, комісій тощо) відсутня.

Щодо реальності здійснення господарських операцій по придбанню товарів в контрагентів ТзОВ «ДФ Плюс», ТзОВ «Гаджет Трейдінг» позивач зазначає, що придбані у вказаних контрагентів товари були поставлені відповідно до підписаних договорів, на підставі яких неодноразово здійснювалися поставки, як до періоду за який проводилася перевірка, так і після. Відбулася реальна передача товарів від контрагентів до позивача, що підтверджується відповідними первинними документами, а також, щодо даних поставок були зареєстровані податкові накладні. Позивач поніс фінансові витрати у зв`язку з оплатою придбаних товарів. В подальшому ці товарно-матеріальні цінності були реалізовані іншим контрагентам, а ці операції належним чином відображені у бухгалтерському та податковому обліках. Неправильне ведення податкової звітності чи інші порушення з боку контрагентів позивача, які призвели до висновків контролюючого органу про відсутність інформації про придбання/імпорт товарів постачальниками, не можуть свідчити про те, що товари не були придбані позивачем. Товарно-транспортні накладні не є первинними документами за договором поставки і є обов`язковими тільки при укладенні договорів перевезення. Крім того зазначає, що свідоцтва, сертифікати якості чи інші документи, які підтверджують виробника та походження товару, не є первинними документами, які мають бути надані під час податкової перевірки для встановлення реальності господарської операції. Наявність кримінальних проваджень, в яких фігурують контрагенти позивача, не свідчить про ризиковість таких підприємств. Крім того, контролюючий орган посилався на кримінальне провадження, яке вже було закрите на час перевірки. Немає будь-яких відомостей про віднесення ТзОВ «ДФ Плюс» та ТзОВ «Гаджет Трейдінг» до переліку ризикових підприємств. Подальший продаж товарів від ТОВ «Лео-С» до його покупців свідчить про існування ланцюга господарських операцій.

З огляду на наведене, позивач звертає увагу, що господарські операції ТОВ «Лео-С» з контрагентами носили реальний характер, що підтверджується наявними первинними бухгалтерськими документами, складеними згідно з чинним законодавством.

Крім цього, вказує, що з урахуванням дати отримання позивачем акту перевірки, податкові повідомлення-рішення від 10 серпня 2023 року № 18137/13-01-07-03, № 18136/13-01-07-03, № 18139/13-01-24-10, №18140/13-01-24-10 прийняті відповідачем поза межами строку встановленого п. 86.8 ст. 86 ПК України, тобто з порушенням вимог чинного законодавства.

З огляду на наведене позивач вважає, що у відповідача не було підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № 18137/13-01-07-03, № 18136/13-01-07-03, № 18139/13-01-24-10 та № 18140/13-01-24-10 від 10.08.2023. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 06.11.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 24.11.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Загалом відзив обґрунтований обставинами, які встановлені під час перевірки та викладені в акті документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладеного на контролюючі органи.

Щодо заниження доходу за 2020 рік внаслідок не проведення дисконтування заборгованості по договору кредитної лінії з AT «Державний ощадний банк Україна» у сумі 3 091 237 грн зазначає, що ТОВ «Лео-С» (Позичальник) на виконання даного договору у 2020 році отримало кошти кредитної лінії, відкритої в АТ «Державний ощадний банк Україна». Станом на 31.12.2020 підприємством не повернуто кошти у сумі 7 000 000 грн. Таким чином, станом на 31.12.2020 по рахунку обліковується кредиторська заборгованість у сумі 7 000 000 грн. Дисконтуванню підлягають довгострокові зобов`язання та дебіторська заборгованість, за якими передбачаються майбутні платежі. Тобто та заборгованість, яка повинна погашатися грошима. Адже теперішня вартість - це дисконтована вартість майбутніх платежів грошима Різниця між майбутньою (номінальною) вартістю і її теперішньою (дисконтованою) у сумі 3 091 237грн. є доходом від дисконтування кредиторської заборгованості. Відображається такий дохід по бухгалтерському обліку на рахунку 73 "Інші фінансові доходи" та в рядку 2220 "Інші фінансові доходи" фінансової звітності Форма №2. Враховуючи вищенаведене відповідач вважає, що ТОВ «Лео-С» необхідно було провести дисконтування заборгованості у сумі 7 000 000 грн. по договору кредитної лінії та відобразити дохід від дисконтування кредиторської заборгованості по бухгалтерському рахунку 73 "Інші фінансові доходи" та в рядку 2220 "Інші фінансові доходи" фінансової звітності Форма№2. Таким чином, перевіркою встановлено порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, п.5 П(С)БО №15 «Дохід». ТОВ «Лео-С» до складу інших фінансових доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за період з 01.04.2019 по 30.09.2021, не включено суму фінансового доходу від дисконтування заборгованості по договору кредитної лінії у сумі 3 091 237 грн, чим занижено задекларований показник у рядку 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку» фінансовий результат до оподаткування за 2020 рік на загальну суму 3091237 грн.

Щодо завищення податкового кредиту у сумі 7045738,35 грн. та заниження доходів на загальну суму 35 228 691 грн. по взаєморозрахунках з ТзОВ «ДФ Плюс» та ТзОВ «Гаджет Трейдінг» зазначає таке. ТОВ «Лео-С» (Покупець) укладено договір від 20.10.2014 №201014 із контрагентом ТзОВ «ДФ Плюс» (37264236) (Постачальник). Згідно з видатковими та податковими накладними ТзОВ «ДФ Плюс» реалізовувало для ТОВ «Лео-С» товар (Мобільні телефони Sigma, Планшети Sigma mobile, Action camera Sigma, Безпровідна гарнітура Sigma) у 2018 році на суму 19 925 257,48 грн, в тому числі ПДВ 3 320 876,24грн, у 2019 році на суму 18 580 450,89 грн, в тому числі ПДВ 3 096 741,80 грн. Відповідно до інформаційної бази АІС «Податковий блок» проведеним аналізом встановлено відсутність у ТзОВ «ДФ Плюс» (37264236) придбання на території України, а також по імпорту товарів (Мобільні телефони Sigma, Планшети Sigma mobile, Action camera Sigma, Безпровідна гарнітура Sigma), які згідно з документами в подальшому реалізовані на ТОВ «Лео-С». Як наслідок, враховуючи відсутність придбання, ТзОВ «ДФ Плюс» не могло реалізовувати на ТОВ «Лео-С» вищезазначений товар. Крім цього зазначає, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві відкрито кримінальне провадження №0000008 від 16.01.2018 проти службових осіб (засновник, керівник та головний бухгалтер) ТзОВ «ДФ ПЛЮС».

Також зазначає, що ТОВ «Лео-С» (Покупець) укладено договір поставки від 01.05.2018 №22062017 із ТзОВ «Гаджет Трейдінг» (41739063) (Постачальник). На виконання умов договору ТзОВ «Гаджет Трейдінг» виписано видаткові накладні на реалізацію товару (Мобільні телефони Nokia, Електроскутери AIMA POWER EAGLE) для ТОВ «Лео-С» у 2018 році на суму 2 193 000 грн. в тому числі ПДВ 365 500 грн., у 2019 році на суму 1 575 721,80 грн. в тому числі ПДВ 262 620,3 грн. Проте, придбання вказаного товару у ТзОВ «Гаджет Трейдінг» відсутнє. Як наслідок, враховуючи відсутність придбання, ТзОВ «Гаджет трейдінг» та ТзОВ «ДФ Плюс» не могло реалізовувати на ТОВ «Лео-С» товари згідно видаткових накладних.

Відповідач також зазначає, що ТОВ «Лео-С» до перевірки не надано свідоцтва, якісні посвідчення, сертифікати відповідності чи інші документи, які підтверджують виробника та походження вищенаведеного товару.

Не надано до перевірки також і жодного документу, який би підтверджував ким саме здійснювалось приймання товару (як по кількості, так і по якості), що задокументований як придбаний у ТзОВ «ДФ Плюс» та ТзОВ «Гаджет Трейдінг». Також, ТОВ «Лео-С» до перевірки не надано документів, що підтверджують транспортування товару. Таким чином, перевіркою не підтверджено наявність поставки від ТзОВ «ДФ Плюс» та ТзОВ «Гаджет трейдінг», не підтверджено фактичне здійснення господарської операції, в зв`язку з чим надані до перевірки документи не мають силу первинних документів.

Враховуючи вищевикладене, перевіркою не встановлено придбання ТОВ «Лео-С» в ТзОВ «ДФ Плюс» та ТзОВ «Гаджет трейдінг» ТМЦ, а лише оформлення господарських операцій первинними документами. Оскільки ТМЦ, які оформлені документами ТзОВ «ДФ Плюс» та ТзОВ «Гаджет трейдінг», не могли поставлятися, однак оприбутковані по бухгалтерському обліку ТОВ «Лео-С» та в подальшому використані в господарській діяльності підприємства (реалізовані), то, відповідно, даний факт свідчить про безоплатне одержання підприємством даного товару. Як наслідок, такі господарські операції враховуються при визначенні доходу підприємства відповідно до п.5 П(с)БО 15. Отже, загальна вартість безоплатно отриманого товару становить: 35 228 691грн., в тому числі у 2018 році у сумі 18 431 881 грн (без ПДВ), у 2019 році у сумі 16 796 810 грн (без ПДВ).

Враховуючи наведене, перевіркою встановлено, що на порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України ТОВ «Лео-С» безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість по взаєморозрахунках з ТзОВ «ДФ Плюс» та ТзОВ «Гаджет Трейдінг» всього у сумі 7 045 738,35 грн.

Крім цього зазначає, що ТОВ «ЛЕО-С» порушено вимоги пп.14.1.11, пп.14.1.47 п.14.1 ст.14, "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п.164.5 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу - не утримано та не перераховано податок на доходи фізичних осіб за 2020 рік в сумі 2 727,44 грн, а також в порушення п.161 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), встановленими Законом України від 31 липня 2014 року № 1621 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів», не сплачено до бюджету військового збору у розмірі 208,80 грн.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Від представника позивача 05.12.2023 надійшла відповідь на відзив. Крім цього, 28.12.2024 та 09.01.2024 представником позивача долучено до матеріалів справи копії митних декларацій, експрес-накладних ТОВ «Нова Пошта» та довіреностей, якими підтверджується імпорт контрагентами позивача ТМЦ, а також факт перевезення та отримання їх позивачем.

Представником відповідача 10.01.2024 подано додаткові пояснення.

Ухвалою від 29.01.2024 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

05.03.2024 та 18.03.2024 представником позивача долучено оборотньо-сальдову відомість з січня 2016 року по грудень 2022 року та податкові накладні, зареєстровані ТзОВ «ДФ Плюс» та ТзОВ «Гаджет Трейдінг» за період 2018-2019 років.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Просила суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач - ТОВ «Лео-С» зареєстрований як юридична особа за кодом . Місцезнаходження: 79035, м. Львів, вул. Зелена, 153а.

Видами діяльності позивача відповідно до статуту є 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього (основний); 01.50 Змішане сільське господарство; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 95.21 Ремонт електронної апаратури побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; 95.22 Ремонт побутових приладів, домашнього та садового обладнання; 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 73.11 Рекламні агентства; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 33.13 Ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування; 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах.

Головним управління ДПС у Львівській області відповідно до наказу від 09.12.2021 №4227-ПП та на підставі направлень від 20.12.2021 №№13966, 13967, 13968, 13969, 13970, 13971, 13973, 13974, згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 стю 20, п.п. 75.1.2 п. 75, ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Лео-С» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2018 по 30.09.2021, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2018 по 30.09.2021, з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 по 30.09.2021.

За результатами перевірки складено акт від 09.02.2022 №1868/13-01-07-03/38208806 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Лео-С» () (далі Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Лео-С»:

- п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, п. 5, п. 21 П(С) БО №15 «Дохід», занижено податок на прибуток, який підлягає відображенню у рядку 06 Податкової декларації з податку на прибуток на загальну 6 897 587 грн, в тому числі за 2018 році у сумі 3 317 738 грн, за 2019 рік у сумі 3 023 426 грн, за 2020 рік у сумі 556 423 грн;

- п.198.1. п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України на загальну суму 7 045 738 грн, в тому числі по періодах:

Травень 2018 року у сумі 92 046 грн.

Червень 2018 року у сумі 236 361 грн.

Липень 2018 року у сумі 495 237 грн.

Серпень 2018 року у сумі 582 468 грн.

Вересень 2018 року у сумі 462 992 грн.

Жовтень 2018 року у сумі 376 844 грн.

Листопад 2018 року у сумі 621 306 грн.

Січень 2019 року у сумі 1 508 246 грн.

Лютий 2019 року у сумі 625 921 грн.

Березень 2019 року у сумі 894 820 грн.

Квітень 2019 року у сумі 792 641 грн.

Травень 2019 року у сумі 381 916 грн.

Липень 2020 року у сумі 9 940 грн.

- пп. 14.1.11. пп. 14.1.47 п.14.1 ст. 14, «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 п. 164.5 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податковий кодекс України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2020 рік в сумі 2 727, 44 грн.

- п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу, встановленими Законом України від 31 липня 2014 року № 1621 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів», не сплачено до бюджету військового збору за 2020 рік у розмірі 208, 80 грн.

- п. 51.1 ст. 51, п. 119.1, ст. 119, п. 176.2 «б» ст. 176 Податкового кодексу України, а саме: при подачі вищевказаної звітності не у повному обсязі, відображено суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків за 4 кв. 2020 р.

На підставі висновків акту перевірки від 09.02.2022 Головним управління ДПС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 10.08.2023 № 18137/13-01-07-03 (форма «Р»), за яким донараховано зобов`язання з податку на прибуток у сумі 6 897 587,00 грн за основним зобов`язанням та 3 448 793,50 грн за штрафними санкціями за порушення;

- від 10.08.2023 № 18136/13-01-07-03 (форма «Р») за яким донараховано зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 7 045 738,00 грн за основним зобов`язанням та 3 522 869 грн за штрафними санкціями;

- від 10.08.2023 № 18139/13-01-24-10 (форма «Д») за яким донараховано зобов`язання за платежем податку на доходи фізичних осіб у сім 2727,44 грн;

- від 10.08.2023 №18140/13-01-24-10 (форма «Д»), за яким донараховано зобов`язання з військового збору у сумі 208,80 грн.

Висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що на думку відповідача за результатами господарської діяльності позивача мали місце відображення в податковому та бухгалтерському обліках нереальних господарських операцій з придбання товарів та послуг від ТзОВ «ДФ Плюс» та ТзОВ «Гаджет Трейдінг». При цьому, безтоварність господарських операцій відповідач, в основному, доводить наявною в податкового органу податковою інформацією, яка на його думку свідчить про недобросовісність контрагентів позивача та відсутність у них можливості реально здійснювати господарську діяльність.

Водночас, позивач не погодився із такими висновками контролюючого органу оскільки вважає, що здійснювані ним господарські операції були реальними та підтверджені долученими до матеріалів справи первинними документами, які також надавалися під час проведення перевірки та відповідають вимогам чинного законодавства. По кожному контрагенту позивач доводить фактичне виконання договорів та наявність економічної вигоди та доцільності таких господарських операцій.

Відповідач також вказує, що ТОВ «Лео-С» протиправно не включено до складу інших фінансових доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, фінансового доходу від дисконтування заборгованості по договору кредитної лінії з АТ «Державний ощадний банк України», чим занижено фінансовий результат до оподаткування за 2020 рік на загальну суму 3091237 грн.

Поряд з цим позивач вказує, що всі зобов`язання за кредитним договором перед АТ «Державний ощадний банк України» позивачем мали бути погашені протягом одного року, відтак такі зобов`язання не є довгостроковими та не повинні були дисконтуватись. При цьому позивач наголошує, що вся заборгованість перед банком погашена ним достроково, менше ніж за пів року з моменту отримання коштів.

Щодо донарахованих податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб та по військовому збору позивач вказує, що податковий орган помилково дійшов висновку, що у правовідносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ТОВ «Лео-С» виступало податковим агентом, оскільки вказаний контрагент позивача у договорі діяв як самостійний суб`єкт господарювання.

Відтак позивач вважає прийняті Головним управління ДПС у Львівській області податкові повідомлення-рішення незаконними та такими, які необхідно скасувати, тому звернувся із цим позовом до суду.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №18137/13-01-07-03, №18136/13-01-07-03 від 10.08.2023 суд дослідив доводи сторін з приводу спірних правовідносин з посиланням на відповідні докази та вирішуючи спір керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

За визначенням підпункту 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Підпунктом 16.1.2. пункту 16.1. статті 16 ПК України визначено обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з пунктом 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п.п. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО №15, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 (далі - П(С)БО №15).

Згідно з п. 5 П(С)БО №15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Відповідно до п.21 П(С)БО №15 дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО №11.

Згідно з п.4 П(С)БО №11 поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.

Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Пунктом 7 П(С)БО №11 передбачено, що до довгострокових зобов`язань належать, зокрема довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання.

Довгострокове зобов`язання за кредитною угодою (якщо угода передбачає погашення зобов`язання на вимогу кредитора (позикодавця) у разі порушення певних умов, пов`язаних з фінансовим станом позичальника), умови якої порушені, вважається довгостроковим, якщо:

- позикодавець до затвердження фінансової звітності погодився не вимагати погашення зобов`язання внаслідок порушення;

- не очікується виникнення подальших порушень кредитної угоди протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання (п.8 та п.9 П(С)БО №11).

В свою чергу, відповідно до п.10 та п.11 (п.8 та п.9 П(С)БО №11) поточні зобов`язання включають, зокрема короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; інші поточні зобов`язання.

Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що лише довгострокові зобов`язання відображаються в балансі з урахуванням дисконтованої суми майбутніх платежів.

Отже, для висновку про наявність у позивача обов`язку проводити дисконтування заборгованості за договором кредитної лінії з АТ «Державний ощадний банк України» необхідно встановити статус фінансових зобов`язань, зокрема, що такі зобов`язання перед банком є довгостроковими. При цьому, віднесення банківських кредитів до довгострокових чи поточних зобов`язань залежить від строку надання таких.

Суд враховує, що в законодавстві відсутнє нормативне визначення поняття довгострокових чи короткострокових кредитів. Проте, в теорії та на практиці відображення кредитів у фінансовій звітності сформульовано визначення, за яким позичковий капітал (зобов`язання) поділяється на довгостроковий і короткостроковий.

Під довгостроковими кредитами банків розуміються зобов`язання підприємства перед кредитною установою (банком), які повинні погашатися протягом терміну, що перевищує один рік з дати складання балансу, а також пролонговані короткострокові кредити (позички), які перейшли до складу довгострокових.

Тоді як короткострокові кредити це кредити, які надаються банками господарським органам для подолання тимчасових фінансових труднощів, що виникають у зв`язку з витратами виробництва і обороту, на строк до одного року.

Суд встановив, що ТОВ «Лео-С» укладено договір кредитної лінії №2063-729 від 10.06.2020 з АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до п.2.2 даного договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 09.06.2023.

Згідно з п.2.3 Договору кредитної лінії сторони погодили суму максимального кредитування в розмірі 7 000 000,00 грн.

Підпунктом 2.3.3 Договору кредитної лінії передбачено, що позичальник зобов`язується здійснити погашення основної суми боргу за кожним траншем не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту отримання траншу незалежно від розміру діючого ліміту кредитування, що встановлений на окремий банківський день згідно з підпунктом 2.3.2 цього Договору.

Позивачем протягом червня-липня 2020 року отримано шість траншів кредиту на загальну суму 7 000 000,00 грн. Зокрема: 12.06.2020 на суму 2 486 318, 87 грн, граничний термін погашення до 12.06.2021; 16.06.2020 на суму 1 132 726, 87 грн, граничний термін погашення до 16.06.2021; 19.06.2020 на суму 481 838, 09 грн, граничний термін погашення до 19.06.2021; 25.06.2020 на суму 1 971 205, 69 грн, граничний термін погашення до 25.06.2021; 15.07.2020 на суму 805 000, 00 грн, граничний термін погашення до 15.07.2021; 22.07.2020 на суму 122 910,48 грн, граничний термін погашення до 22.07.2021.

Згідно з долученою позивачем випискою по рахунку за період з 01.01.2020 по 18.09.2023 та копією довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 15.01.2021, ТОВ «Лео-С» 13.01.2021 достроково погашено всі зобов`язання перед банком по договору кредиту.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що отриманий позивачем від АТ «Державний ощадний банк України» у 2020 році кредит в сумі 7000000,00 грн є короткостроковим, відтак такі фінансові зобов`язання були поточними, не підлягали дисконтуванню та мали бути відображені в балансі за сумою погашення.

Відтак, висновок відповідача про заниження позивачем у фінансовій звітності за 2020 рік показника «Інші фінансові доходи» на суму дисконтування кредиторської заборгованості, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування за вказаний період на загальну суму 3091237 грн, суд вважає необґрунтованим.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо реальності господарських операцій позивача з ТзОВ «ДФ Плюс» та ТзОВ «Гаджет Трейдінг» суд керувався таким.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 ст.187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» п.198.1 ст.198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Водночас, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Такі висновки зроблені Верховним Судом у ряді постанов, до прикладу (але на виключно) в постановах від 24 січня 2018 року (справа № 2а-19379/11/2670), від 28 жовтня 2019 року (справа № 280/5058/18), від 26 лютого 2020 року (справа № 826/1308/18), від 06 травня 2020 року (справа № 640/4687/19).

Водночас cам факт наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки (надання послуг) тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону № 996-XIV, так само характеризує і податковий облік.

У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Суд встановив, що ТОВ «Лео-С» (Покупець) укладено договір поставки від 20.10.2014 №201014 з ТзОВ «ДФ Плюс» (Постачальник).

Відповідно до п.1.1 даного договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти й своєчасно оплатити вартість товару на умовах, визначених даним договором.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що асортимент, кількість і ціна товару визначається сторонами при формуванні замовлення на кожну партію товару і зазначаються в рахунках-фактурах Постачальника, а також в товарних накладних, що прирівнюються до специфікацій та є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.3.1 Договору оплата за узгоджений до відвантаження товар здійснюється Покупцем на умовах попередньої оплати ,шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 4.8 договору передбачено, що Постачальник поставляє товар разом з усією відповідною документацією (сертифікати якості, та/або сертифікати відповідності, інструкції з експлуатації, гарантійні сертифікати та/або гарантійні талони, тощо), яка вимагається законодавством України для реалізації товару. Постачальник зобов`язаний надати декларацію відповідності на відповідні партії товару та забезпечувати маркування товару національним знаком відповідності у випадках передбачених чинним законодавством України та технічними регламентами для певної групи товарів, що діють на території України.

Згідно з долученими до матеріалів справи видатковими накладними ТзОВ «ДФ Плюс» на виконання умов договору реалізувало позивачу товар (мобільні телефони Sigma, планшети Sigma mobile, Action camera Sigma, безпровідна гарнітура Sigma) у 2018 році на суму 19 925 257,48 грн, в тому числі ПДВ 3 320 876,24 грн; у 2019 році на суму 18 580 450,89 грн, в тому числі ПДВ 3 096 741,80 грн.

ТОВ «Лео-С» проведено оплату за вказаний товар в повному обсязі. Станом на 31.12.2019 за даними бухгалтерського обліку позивача заборгованість перед вказаним контрагентом відсутня. Вказана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується наявними у справі виписками по банківських рахунках позивача.

За наслідками вказаних господарських операцій ТзОВ «ДФ Плюс» складені податкові накладні, які зареєстровані у встановленому законодавством порядку (т.12 а.с. 122-250, т.13 а.с. 1-50).

Суд зазначає, що в акті перевірки висновки відповідача про безтоварність господарських операцій позивача з ТзОВ «ДФ Плюс» обґрунтовані в основному тим, що вказаним підприємством остання податкова звітність по податку на прибуток подана за 2019 рік, по ПДВ за листопад 2019 року. Свідоцтво платника ПДВ анульовано 19.03.2021 по причині ненадання декларацій протягом року. Крім цього, відповідач вказує, що згідно з інформаційними базами податкового органу у ТзОВ «ДФ Плюс» відсутнє придбання на території України, а також по імпорту товарів, які в подальшому реалізовані позивачу. Відповідач також зазначає, що Слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві відкрито кримінальне провадження №0000008 від 16.01.2018 проти службових осіб ТзОВ «ДФ Плюс».

З цих підстав податковий орган вказує, що ТОВ «Лео-С» не підтверджено фактичне придбання у ТзОВ «ДФ Плюс» товарів, а лише проведено оформлення господарських операцій первинними документами.

Щодо господарських операцій позивача з ТзОВ «Гаджет Трейдінг».

Суд встановив, що 01.05.2018 між ТОВ «Лео-С» (Покупець) та ТОВ «Гаджет Трейдінг» (Постачальник) укладено договір поставки №22062017.

Відповідно до п.1.1 даного договору Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі передати у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість товару.

Згідно з п.1.2 Договору товари за цим договором передаються Покупцеві партіями. Асортименти та кількість товару в межах кожної окремою партії товару, що підлягає поставці за договором, визначається узгодженими Покупцем видатковими накладними.

Розрахунки за кожну поставлену партію товару за договором здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника (п.6.1 Догвоору).

На виконання умов договору ТОВ «Гаджет Трейдінг» реалізувало, а ТОВ «Лео-С» прийняло та оплатило товар (Мобільні телефони Nokia та Електроскутери AIMA POWER EAGLE) у 2018 році на суму 2 193 000 грн, в тому числі ПДВ 365 500 грн; у 2019 році на суму 1 575 721,80 грн, в тому числі ПДВ 262620,30 грн, підтвердженням чого є складені та долучені до матеріалів справи видаткові накладні.

Оплата за придбаний у ТОВ «Гаджет Трейдінг» товар проведено позивачем в повному обсязі, що не заперечується відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з банківських рахунків позивача.

За наслідками вказаних господарських операцій ТОВ «Гаджет Трейдінг» складено та зареєстровано у встановленому законодавством порядку податкові накладні, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи (т.13 а.с. 51-67).

В обґрунтування безтоварності господарських операцій позивача з вказаним контрагентом відповідач в акті перевірки вказує, що ТОВ «Гаджет Трейдінг» остання декларація з податку на прибуто подана за 9 місяців 2019 року. Остання декларація з податку на додану вартість подана за лютий 2020 року з нульовими показниками. Свідоцтво платника ПДВ анульовано 29.09.2021 по причині: ненадання декларацій протягом року.

Відповідно до інформаційної бази АІС «Податковий блок» проведеним аналізом встановлено відсутність придбання ТОВ «Гаджет Трейдінг» на території України а також по імпорту товарів (Мобільні телефони Nokia та Електроскутери AIMA POWER EAGLE), які згідно з видатковими накладними в подальшому реалізовані позивачу.

Як наслідок, враховуючи відсутність придбання, ТОВ «Гаджет Трейдінг» не могло реалізувати на ТОВ «Лео-С» вищевказаний товар.

Відповідач також зазначає, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у м.Києві відкрито кримінальне провадження №0000063 від 03.03.2018, за фактами фіктивного підприємництва та підроблення документів, які надаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 205, ч.1 ст.205-1 КК України. В межах досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні виявлено, що невстановлені особи створили ряд підприємств з метою прикриття незаконної діяльності окремих суб`єктів господарювання, зокрема ТОВ «Гаджет Трейдінг», що полягає у незаконному формуванні для вказаних підприємств валових витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Таким чином, перевіркою не підтверджено придбання ТОВ «Лео-С» товару у ТОВ «ДФ Плюс» у 2018 році на суму 19 925 257,48 грн, в тому числі ПДВ 3 320 876,24 грн; у 2019 році на суму 18 580 450,89 грн, в тому числі ПДВ 3 096 741,80 грн, а також ТОВ «Гаджет Трейдінг» у 2018 році на суму 2 193 000 грн, в тому числі ПДВ 365 500 грн; у 2019 році на суму 1 575 721,80 грн, в тому числі ПДВ 262 620,30 грн. Оскільки матеріалами перевірки не підтверджується придбання товару саме у ТОВ «ДФ Плюс» та ТОВ «Гаджет Трейдінг» відповідач вважає, що товарно-матеріальні цінності на вказану суму отримані позивачем безоплатно.

Надаючи оцінку таким висновкам відповідача суд надає перевагу доводам позивача на їх спростування, які підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами.

Так, на підтвердження факту транспортування придбаних у ТзОВ «ДФ Плюс» та ТОВ «Гаджет Трейдінг» товарно-матеріальних цінностей (мобільні телефони Sigma, планшети Sigma mobile, Action camera Sigma, безпровідна гарнітура Sigma, а також Мобільні телефони Nokia та Електроскутери AIMA POWER EAGLE) позивачем долучено до матеріалів справи копії експрес-накладних ТзОВ «Нова пошта» (т.11 а.с. 204-215, т. 12 а.с.43-57). Вказаний товар фактично отримано працівниками позивача, що підтверджується наявними у справі копіями довіреностей, оборотно-сальдовими відомостями та документами складського обліку.

Якість товару та відповідність його санітарним нормам та технічним регламентам підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи копіями: висновку санітарно-епідеміологічної експертизи №602-123-20-3/33709 від 26.10.2017, проведеної на замовлення ТзОВ «ДФ Плюс»; деклараціями разом з додатками про відповідність товарів технічним регламентам (т.2 а.с. 185-203).

Реалізований позивачу товар придбаний ТОВ «ДФ Плюс» у компанії Pretech International co. Limited згідно з зовнішньо-економічними контрактами та імпортований в Україну, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями вантажно-митних декларацій (т. 11 а.с. 216-260, т.12 а.с. 1-44).

Суд також враховує, що вказуючи на відсутність факту придбання ТОВ «Гаджет Трейдінг» товарно-матеріальних цінностей, які в подальшому були реалізовані позивачу, відповідач не вказує конкретні підстави для таких висновків. Водночас, аналіз даних реєстру податкових накладних вказаного підприємства свідчить про наявність факту придбання ним ТМЦ (мобільних телефонів та електроскутерів) у ТзОВ «ТССМ». Тому, суд вважає такі доводи позивача необґрунтованими та не бере їх до уваги як такі, що підтверджуються безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ «Гаджет Трейдінг».

В подальшому, придбаний у ТзОВ «ДФ Плюс» та ТОВ «Гаджет Трейдінг» товар реалізований позивачем ТзОВ «Епіцентр К» та ТзОВ «Вухо.Ком», що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями договорів, видаткових накладних, податкових накладних. Господарські операції з вказаними контрагентами відображені позивачем у податковій звітності у складі податкових зобов`язань по ПДВ та у складі доходу, що враховується при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.

Крім цього, позивачем долучено разом з позовною заявою копію постанови слідчого СУ ФР ГУ ДФС у м.Києві від 29.08.2018 про закриття кримінально провадження №0000008 від 16.01.2018 у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб ТОВ «ДФ Плюс» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Щодо кримінального провадження № 0000063 від 03.03.2018 за фактами фіктивного підприємництва та підроблення документів суд враховує, що дане кримінальне провадження відкрите не відносно посадових осіб ТОВ «Гаджет Трейдінг». Крім цього, відповдач не вказує про наявність вироку суду чи постанов про закриття вказаного кримінального провадження за нереабілітуючими підставами відносно службових осіб контрагента позивача.

З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів суд констатує, що відповідачем не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили про відсутність у контрагентів позивача ресурсів для проведення господарської діяльності з поставки товарів, обумовлених укладеними договорами з позивачем. Відповідачем також не доведено протиправності поведінки контрагентів, обізнаності позивача, як платника податків, щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.

Щодо доводів відповідача про порушення, допущені суб`єктами господарювання в ланцюгу постачання, то суд вважає такі необґрунтованими, адже порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема в постанові від 20.03.2020 у справі №813/5407/15, постанові від 16.04.2020 у справі 810/3443/18.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача спрямована на отримання економічної вигоди від господарської діяльності, що вказує на помилковість висновків податкового органу про вчинення порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, за результатами взаємовідносин з ТОВ «ДФ Плюс» та ТОВ «Гаджет Трейдінг» за період, що перевірявся, а відтак вони не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Щодо податкових повідомлень-рішень № 18139/13-01-24-10 (форма «Д») та № 18140/13-01-24-10 (форма «Д») від 10.08.2023 суд зазначає таке.

В акті перевірки відповідач вказав, що станом на 31.12.2020 позивачем списано безнадійну заборгованість по фізичній особі ОСОБА_1 в сумі 13920,00 грн.

Поряд з цим, на думку відповідача позивачем протиправно не оподатковано податком на доходи фізичних осібсуму анульованого боргу платника податку. Чим порушено вимоги п.п.14.1.11, п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14, п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.161 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2020 рік в сумі 2727,44 грн та військового збору в сумі 208,80 грн.

Надаючи оцінку таким висновкам податкового органу суд зазначає, що відповідно до п.п. 14.1.17 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу);

За наведеним у п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України визначенням податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;

Згідно з п. «д» п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм ПК України дає підстави суду дійти висновку, що списана сума заборгованості фізичній особі є додатковим благом, яке включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника податку та з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб. Водночас, в залежності від підстав виникнення такої заборгованості та статусу боржника, законодавством визначено суб`єктів, які мають обов`язок такий податок нараховувати та сплачувати до бюджету. Так, у випадку, якщо платником податків є фізична особа не суб`єкт господарювання, обов`язок нарахувати та сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб виникає у податкового агента, який виплачує такий оподатковуваний дохід. Однак, якщо боржником є фізична особа-підприємець, то ним самостійно відображається таких дохід у річній податковій декларації та сплачується податок на доходи фізичних осіб.

Позивачем долучено до матеріалів справи бухгалтерську довідку та копію договору купівлі продажу №0111213 від 01.12.2013, відповідно до яких контрагентом позивача був суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що ТОВ «Лео-С» у правовідносинах з вказаним контрагентом не було податковим агентом, відтак не мало обов`язку утримувати та сплачувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб з суми виплачених доходів чи списаної заборгованості.

З цих підстав суд вважає необґрунтованими висновки податкового органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши надані сторонами докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені вище критерії при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем не дотримані.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень, якими ТОВ «Лео-С» донараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість, податку на прибуток, податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Ураховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Лео-С» є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, який в силу ч. 1 ст. 139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 18137/13-01-07-03, № 18136/13-01-07-03, № 18139/13-01-24-10 та № 18140/13-01-24-10 від 10.08.2023.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, вул. Стрийська, 35, м.Львів, код ЄДРПОУ ВП 43968090) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лео-С» (місцезнаходження: 79035, м. Львів, вул. Зелена, 153а, ) судовий збір в сумі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 24.06.2024.

Суддя Р.І. Кузан