Справа № 260/2019/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2024 рокум. Ужгород№ 260/2019/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (вул. Загорська, буд. 30, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 880017, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (далі - відповідач), яким просив суд:

1) прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;

2) визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Закарпатській області, щодо не нарахування та виплати суддівської винагороди судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу (щомісячно) у відповідності до наказу голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 36/02.3-03 від 05 квітня 2023 року;

3) зобов`язати ТУ ДСА України в Закарпатській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди (враховуючи в розрахунок суддівської винагороди дні відпустки, тимчасової непрацездатності, відрядження та інші поважні причин невиходу на роботу) ОСОБА_1 з врахуванням доплати за вислугу років з 01 січня 2024 року на підставі частин 2, 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 36/02.3-03 від 05 квітня 2023 року;

4) визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Закарпатській області, щодо невиконання та неврахування при нарахуванні суддівської винагороди судці ОСОБА_1 наказу голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 36/02.3-03 від 05 квітня 2023 року, та зобов`язати начальника ТУ ДСА України в Закарпатській області виконувати зазначений наказ, шляхом нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з врахуванням доплати за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу;

5) розгляд справи проводити за відсутності позивача, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін;

6) встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у строк, визначений на розсуд суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 24 лютого 2011 року № 246/2011 позивача призначено строком на п`ять років на посаду судді Іршавського районного суду Закарпатської області. Указом Президента України «Про переведення суддів» від 09 листопада 2012 року № 634/2012, позивача - суддю Іршавського районного суду Закарпатської області переведено на роботу на посаду судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у межах п`ятирічного строку. Наказом голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області «Про зарахування у штат суддею ОСОБА_2 » зараховано позивача у штат суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з 28 листопада 2012 року. Наказом голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років» № 36/02.3-03 від 05 квітня 2023 року на підставі частини другої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивачеві встановлено щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 40 відсотків посадового окладу.

08 лютого 2024 року позивача було ознайомлено з листом начальника ТУ ДСА України в Закарпатській області від 30.01.2024 року № 150, який надійшов на адресу суду 31.01.2024 року, про припинення нарахування та виплату щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу судді Мукачівського міськрайонного суду Іваницькому P C., встановленої відповідно до наказу голови Мукачівського міськрайонного суду № 36/023-03 від 05.04.2023року.

27 лютого 2024 року надіслано до ТУ ДСА України в Закарпатській області, запит щодо інформації про рішення чи/або наказу на підставі якого припинено нарахування та виплату щомісячної доплати за вислугу років.

13 березня 2024 року отримано з ТУ ДСА України в Закарпатській області лист-відповідь від 12.03.2024 року № 412, на інформаційний запит від 27.02.2024 року. Зі змісту листа не вбачається ніяких відомостей стосовне запитуваної інформації.

Відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, безпідставно не виконує наказ Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області про встановлення позивачеві надбавки за вислугу років, а також не застосовує до спірних правовідносини рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, рішення Ради суддів України від 19 квітня 2019 року №21.

Вважаю таку бездіяльність відповідача протиправною, та такою, що не ґрунтується на нормах закону, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачеві запропоновано надати відзив на позовну заяву.

У подальшому представником відповідача до суду надіслано відзив на позовну заяву, зі змісту якого не погоджується з позовними вимогами, з огляду на наступне.

Так, листом ТУ ДСА в Закарпатській області від 30.01.2024 року № 150 суддю Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_1 повідомлено про припинення нарахування та виплату щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу судді з січня 2024 року, відповідно до п. 10 ст.135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII («Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу»).

При цьому, підставою для припинення виплати вказаної доплати слугували висновки проведеної Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності в ТУ ДСА в Закарпатській області за період з 01.01.2021 року по 30.06.2023 року.

Листом ТУ ДСА України в Закарпатській області від 26.01.2024 року № 139 головам Мукачівського, Ужгородського міськрайонних судів та Свалявського районного суду Закарпатської області доведено зміст Вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області щодо усунення порушень вимог п. 17 розділу XII Закону України від 02.06.2016 року № 1402 «Про судоустрій і статус суддів» (із змінами) в частині виплати доплат до посадових окладів суддям, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності Закону України від 02.06.2016 року № 1402, повноваження на здійснення правосуддя яких припинилося із закінченням строку, на який їх було призначено та запропоновано вирішити питання щодо подальшого, починаючи з 01.01.2024 року, здійснення доплат до посадових окладів суддям, які призначені на посаду строком на п`ять років та не мають повноважень на здійснення правосуддя.

Листами голів Мукачівського та Ужгородського міськрайонних судів Закарпатської області № 01.4-02/27/2024 від 29.01.2024 року та № 02-38/09/2024 від 29.01.2024 року відповідно, повідомлено ТУ ДСА України в Закарпатській області «що питання оплати праці судді, в тому числі розмір доплат до посадового окладу судді, визначається ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та не може залежати від наказів голови місцевого суду».

Листом голови Свалявського районного суду Закарпатської області № 825 від 26.01.2024 року повідомлено ТУ ДСА України в Закарпатській області «що підстави для позбавлення доплат суддів Василиха Ж.В. та ОСОБА_3 права на отримання доплат до посадового окладу відсутні, поскільки їх неможливість здійснювати правосуддя у Свалявському районному суді не залежить від них особисто та не обумовлена їх поведінкою. Одночасно зазначаю, що Свалявський районний суд Закарпатської області в особі голови не являється розпорядником бюджетних коштів та не здійснює нарахування та виплату встановлених доплат.»

У зв`язку з вищенаведеним, з метою застосування однакового підходу до нарахування та виплати доплат до посадового окладу суддям, які призначені на посаду строком на п`ять років та не мають повноважень на здійснення правосуддя, ТУ ДСА України в Закарпатській області листом від 30.01.2024 року № 150 повідомлено голову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області та суддю Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_1 про те, що з січня 2024 року припинено нарахування та виплату щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу судді Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_1 встановленої відповідно до наказу голови Мукачівського міськрайонного суду № 36/02.3-03 від 05.04.2023 року, який призначений на посаду строком на п`ять років та не має повноважень на здійснення правосуддя.

Таким чином, ТУ ДСА України в Закарпатській області діяло відповідно до листа Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 16.01.2024 року № 130700-14/108-2024 «Про усунення виявлених порушень», вимоги якого є обов`язковими до виконання, з урахуванням позицій голів Мукачівського, Ужгородського міськрайонних судів, які є суперечливими до позиції голови Свалявського районного суду Закарпатської області, та зважаючи на відсутність однозначного врегулювання даного питання на законодавчому рівні. Таким чином, на думку відповідача, в діях ТУ ДСА України в Закарпатській області відсутні ознаки протиправності.

Позивач, в свою чергу, скористався своїм правом та подав до суду відповідь на відзив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 24 лютого 2011 року № 246/2011 ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді Іршавського районного суду Закарпатської області.

Указом Президента України «Про переведення суддів» від 09 листопада 2012 року № 634/2012, суддю Іршавського районного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 переведено на роботу на посаду судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у межах п`ятирічного строку.

Наказом голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області «Про зарахування у штат суддею Іваницького P.С.» зараховано ОСОБА_1 у штат суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з 28 листопада 2012 року.

Наказом голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років» № 36/02.3-03 від 05 квітня 2023 року на підставі частини другої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 40 відсотків посадового окладу.

30 січня 2024 року ТУ ДСА України в Закарпатській області листом № 150 повідомило суддю Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 про те, що з січня 2024 року припинено нарахування та виплату щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу судді Мукачівського міськрайонного суду, встановленої відповідно до наказу голови Мукачівського міськрайонного суду № 36/02.3-03 від 05 квітня 2023 року, який призначенмй на посаду строком на п`ять років та не має повноважень на здійснення правосуддя.

Позивач, вважаючи порушеним своє право на належне матеріальне забезпечення, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За змістом частини п`ятої статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

В силу вимог частин сьомої та восьмої статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності Цілком таємно, - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності Таємно, - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Згідно частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

У відповідності до пункту 17 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

За правилами пункту 20 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України» (щодо правосуддя) (Закон №1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII (чинного до 01.01.2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII (чинного до 01.01.2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

На підставі пп.16 п.1 розділу I Закону України від 16.10.2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі - Закон № 193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII (текст яких написано вище).

Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частин п`ятої та сьомої статті 133 Закону №2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук з відповідної спеціальності у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

В силу вимог частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Водночас, положення частин третьої та десятої статті 133 Закону № 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018.

За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:

1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 10 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу, для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме:

- ч. 1 ст. 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- ч. 8 ст. 56, ч. 1, 2 ст. 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- ч. 3 ст. 82, ч. 6, 7 ст. 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

За змістом п. 3 резолютивної частини Рішення від 04.12.2018 № 11-р/2018, положення ч. 3, 10 ст. 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як слідує з матеріалів справи, позивача було призначено на посаду судді Іршавського районного суду Закарпатської області, згідно Указом Президента України від 24 лютого 2011 року № 246/2011 строком на п`ять років.

Указом Президента України «Про переведення суддів» від 09 листопада 2012 року № 634/2012, позивача переведено на роботу на посаду судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у межах п`ятирічного строку.

Судом встановлено, що з 24.02.2016 позивач не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень на посаді судді.

У зв`язку з прийняттям Закону №193-ІХ повноваження складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились, починаючи з 07.11.2019 року.

Кваліфікаційне оцінювання щодо позивача не завершено через обставини, що від неї не залежали, та не обумовлені її поведінкою.

При цьому відповідачем жодним доказом не спростовано, що позивач наразі не здійснює відправлення правосуддя з незалежних від нього причин.

Наказом голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2023 № 36/02.3-03 на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1402-VIII голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. З огляду на вказане, видання/скасування наказів про встановлення доплат суддям за вислугу років належить до виключної компетенції голови місцевого суду в порядку п.1 частини першої, частини другої статті 24 Закону № 1402-VIII.

З набранням чинності законами № 1401-VIII, № 1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Разом з тим, у п.3.4 Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 зазначено, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII), а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом № 1402-VIII.

Далі, за текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII), є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції Закону №192-VIII) підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону № 1402-VIII суперечить частинам першій та другій статті126 Конституції України.

Відтак, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 року у справі №11-р/2018.

Оскільки суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 в період з 24.02.206 року по даний час не здійснює правосуддя через обставини, що не залежали від нього особисто та не обумовлені його поведінкою, а тому, з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018, він має право на отримання доплат до посадового окладу відповідно до наказу голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2023 року № 36/02.3-03 за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу (щомісячно).

Доводи ТУ ДСА у Закарпатської області про те, що припинення з січня 2024 року нарахування та виплати доплати за вислугу років позивачу відбулось на виконання листа-вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Закарпатській області від 16.01.2024 року № 130700-14/108-2024 «Про усунення виявлених порушень», суд до уваги не бере, оскільки такі суперечать вищенаведеним нормам чинного законодавства та встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, ТУ ДСА у Закарпатській області, не довів належними та допустимими доказами, що нараховуючи та виплачуючи суддівську винагороду позивачу за січень 2024 року у розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, щодо обраного способу захисту порушеного права, суд зазначає, що у рішенні від 30.01.2003 року N 3-рп/2003 Конституційний Суд України вказав, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2008 року у справі «Каіч та інші проти Хорватії» було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Підсумовуючи викладене суд констатує, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та в даному випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди позивачу без врахування доплат за вислугу років та зобов`язання здійснити з 01.01.2024 року перерахунок та виплату позивачу суддівської винагороди з врахуванням доплати за вислугу років на підставі частин другої та п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Щодо вимоги встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання подати звіт, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Виходячи з обставин даної справи, суд приходить до висновку про безпідставність даного клопотання позивача, оскільки ним не наведено аргументованих доводів, а судом не встановлено в ході судового розгляду доказів, що свідчили б про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єктів владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

Відтак, даний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (вул. Загорська, буд. 30, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 880017, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 без врахування доплат за вислугу років.

3. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області здійснити з 01 січня 2024 року перерахунок та виплату судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 суддівської винагороди з врахуванням доплати за вислугу років на підставі частини другої та п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець