Справа № 160/8710/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 червня 2024 р.Справа № 160/8710/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні питання щодо закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: старший слідчий Відділення поліції №3 Криворізького районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Метенько Василь Федорович про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУНП в Дніпропетровській області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими поліції №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ();

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області () направити справу на новий розгляд з урахуванням висновків суду та провести нове службове розслідування, щодо старшого слідчого ВП №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області Метенько В.Ф.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що 14.11.2023 р. позивач прибув до ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області разом із своїм захисником - адвокатом Морозовим В.Ю., для участі у відповідних слідчих діях в рамках кримінального провадження №0000101. ОСОБА_1 стверджує, що слідчому ОСОБА_2 , було надано докази повноважень адвоката Морозова В.Ю., як захисника позивача (ордер з надання правничої допомоги, договір з надання юридичних послуг та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Морозова В.Ю.), однак захисника позивача - адвоката Морозова В.Ю., до таких слідчих дій допущено не було, оскільки ОСОБА_2 мотивував це тим, що ОСОБА_1 вже має безкоштовного адвоката. Позивач зауважив, що ОСОБА_2 поводив себе агресивно як із позивачем, так із його захисником - адвокатом Морозовим В.Ю. Також позивач зазначив, що просив здійснити фіксацію слідчих дій, внаслідок чого посадова особа ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області прибула до кабінету слідчого та розпочала відео-фіксацію слідчих дій. ОСОБА_1 вважає, що на цих матеріалах є фіксація долучення повноважень адвоката, надання позивачем заяви про ознайомлення із матеріалами справи та надання позивачу клопотання про обрання запобіжного заходу. У всіх клопотаннях, які були надані стороною захисту, слідчим було відмовлено, у зв`язку з чим ОСОБА_1 заявляв відповідні клопотання про відвід слідчому, що обурило останнього й одну із заяв, яка планувала подати сторона захисту слідчий розірвав. При цьому, позивач наголосив, що відео-фіксацію адвокат Морозов В.Ю. взагалі не здійснював. У позовній заяві зазначено, що після вказаних вище дій, слідчий в грубій формі вигнав ОСОБА_1 та адвоката Морозова В.Ю. з кабінету, мотивувавши це тим, що розпочалась повітряна тривога, не звертаючи увагу на те, що повітряна тривога тривала і під час проведення слідчих дій. Вказані вище дії слідчого ОСОБА_2 , на думку позивача, чітко підтверджують факт порушення з боку останнього дисциплінарного статуту поліцейського. Такі дії слідчого свідчать і про те, що останній перешкоджає адвокатській діяльності захисника позивача. Додатково позивач повідомив суд, що за результатом такої поведінки слідчого були внесені відповідні відомості до ЄРДР, на підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави по справі №554/11250/23. Вбачаючи в поведінці слідчого ознаки стану наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 ініціював скаргу на дії слідчого на лінію « 102». Позивач зауважив, що поставив підпис в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, та таким підписом саме ОСОБА_1 підтвердив факт не допуску захисника до слідчих дій. Також, таким підписом, на думку позивача, був підтверджений і факт наявності ознак стану наркотичного сп`яніння у ОСОБА_2 . Також позивач зазначив, що слідчий ОСОБА_2 , неодноразово вводив ОСОБА_1 в оману та змушував його підписувати документи в рамках кримінального провадження без участі захисника позивача, та, навіть, прибував до місця проживання позивача з метою змусити останнього підписати відповідні документ. Позивач стверджує, що слідчий під погрозою вбивства змушував його підписати заяву про визнання винуватості. Позивач стверджує, що знімок екрану з телефонного додатку «Вайбер», який долучається ОСОБА_2 до матеріалів скарги, є підробленим, оскільки ні позивач, ні його захисник - адвокат Морозов В.Ю., жодних повісток не отримували від ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області. У подальшому у відповідь на адвокатський запит захисника позивача до КРУП ГУНП в Дніпропетровській області та до ГУНП в Дніпропетровській області щодо надання інформації за результатами службового розслідування відносно слідчого СВ ВП №3 Криворізького РУП ГУНП ОСОБА_2 , надійшов лист від ГУНП в Дніпропетровській області Криворізького районного управління поліції за №45/8-19аз від 20.03.2024 р., в якому зазначено, що 23.02.2024 р. слідчим відділом Криворізького РУП ГУНП проведено службове розслідування, й факти не знайшли свого підтвердження. До цієї відповіді додано, зокрема, копію висновку службового розслідування від 23.02.2024 р. При цьому, позивач зауважив, що у наданому КРУП ГУНП в Дніпропетровській області висновку відсутня інформація про те чи проходив працівник поліції ОСОБА_2 огляд на стан наркотичного сп`яніння і коли саме він проходив таке освідування. ОСОБА_1 вважає, що слідчий ОСОБА_2 скоїв дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку, передбачене ч. 1 ст. 1 і ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки недотримання законодавства, порушення норм професійної та службової етики, перебування на службі в стані наркотичного сп`яніння мали місце і є несумісними з проходженням служби в поліції. Факт перебування на робочому місці у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів викликає негативне ставлення громадськості до поліцейських та відповідно підриває авторитет Національної поліції в цілому і викликає значний суспільний резонанс і своїми діями позивач вчинив проступок, несумісний з подальшим проходженням служби в Національній поліції України. Також, на думку позивача, вищевказаний працівник поліції порушив вимоги п. 14 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції, який передбачає, що під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння. Позивач вважає, що відповідачем було не дотримано вимог Наказу МВС України №230 від 12.03.2013 р. ОСОБА_1 наголосив, що жодних підтверджень перебування або не перебування слідчого ОСОБА_2 у стані наркотичного сп`яніння не було надано, що, на думку позивача, свідчить про поверхневе ставлення дисциплінарною комісією до даного службового розслідування. Позивач зауважив, що відповідачем не було надано жодних довідок та сертифікатів про проходження тесту на стан наркотичного сп`яніння, а єдиним доказом, який би підтвердив факт не перебування слідчого ОСОБА_2 , в стані наркотичного сп`яніння були б довідки або сертифікати від нарколога, проте таких доказів додано не було, що свідчить про не проходження освідування.

Позовна заява не відповідала вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), тому ухвалою суду від 08.04.2024 р. вищезазначена позовна заява була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду позивач виправив вказані недоліки, згідно заяви від 18.04.2024 р. (вх. №5585/24).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою суд залучив до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: старшого слідчого ВП №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 р. клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: старший слідчий ВП №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Цією ухвалою суд витребував від ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області:

- належним чином завірені копії всіх документів на підставі яких було призначено службове розслідування;

- належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування щодо старшого слідчого ВП №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 в повному обсязі;

- копію відеозапису за період часу 14.11.2024 року (16:30-18:00 год.).

02.05.2024 р. до суду надійшли від Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області на виконання вимог ухвали суду від 22.04.2024 р. лист (вих. № 45/1-2-1651 від 30.04.2024 р.), довідка «Про надання інформації» за вих. №45/4-2398 від 30.04.2024 р., разом із копією матеріалів службового розслідування за скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 р. витребувано від ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області докази направлення ОСОБА_1 наданих до суду документів на виконання вимог ухвали суду від 22.04.2024 р., з урахуванням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

Цією ж ухвалою зупинено провадження у справі до надання учасниками справи витребуваних судом доказів.

08.05.2024 р. до суду надійшов від ГУНП в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зазначив, що позов не визнає, вважає його необґрунтованим та безпідставним. У відзиві вказано, що за заявою ОСОБА_1 від 23.01.2024 р. наказом Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №392 від 12.02.2024 р. (зі змінами внесеними наказом Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №448 від 16.02.2024 р.), на підставі статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України №2337-VIII від 15.03.2018 р. та Порядку проведення службових розслідувань у Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України №893 від 07.11.2018 р. було призначено та проведено службове розслідування. У відзиві зазначено, під час проведення службового розслідування факти порушення службової дисципліни окремими поліцейськими відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, не знайшли свого підтвердження. 23.02.2024 р. за результатами проведеного службового розслідування було складено висновок та 28.02.2024 р. за вих. 45/8-П-45 поштовим зв`язком було надано відповідь ОСОБА_3 за результатами розгляду його заяви. Відповідач стверджує, що при проведенні службового розслідування дисциплінарна комісія Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області діяла в межах повноважень, в спосіб та в порядку, передбаченому чинним законодавством, та не порушувала законних прав ОСОБА_1 , а відтак позовні вимоги до ГУНП є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Також відповідач заперечив про задоволення вимог щодо присудження на користь позивача витрат на правничу допомогу та зауважив, що ОСОБА_1 не надано до суду доказів донесення судових витрат, зокрема, квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи. При цьому, відповідач стверджує, що квитанція про сплату коштів від 29.03.2024 р. не є банківським документом, який підтверджує здійснення оплати послуг адвоката. З огляду на викладене, правові підстави для розподілу та стягнення з бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн., на думку відповідача, відсутні.

12.05.2024 р. до суду надійшли від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: старший слідчий Відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 (далі третя особа, старший слідчий ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 ) пояснення на позовну заяву, в яких третя особа заперечила проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на їх необґрунтованість. Так, старший слідчий ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 в поясненнях зазначив, що 14.11.2023 р. позивач разом зі своїм адвокатом Морозовим Вадимом Юрійовичем прибули до відділення поліції №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області для участі у відповідних слідчих діях в рамках кримінального провадження №0000101, однак 14.11.2023 р. не було надано жодного документу, що підтверджують повноваження захисника. Надалі 14.11.2023 р. ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні відділення поліції №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, зробив запис до журналу №930 обліку доставлених, відвідувачів та запрошених відділення поліції №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що не допускається захисник. Крім того адвокат Прокоф`єва С.С. ОСОБА_4 - також зробив запис до журналу №930 обліку доставлених, відвідувачів та запрошених відділення поліції №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який є аналогічним запису зробленому ОСОБА_1 про те, що не допускається захисник до справи та слідчий знаходися в алкогольному збуджені. Крім того, 14.11.2023 р. ОСОБА_4 зробив повідомлення аналогічного змісту на спецлінію « 102», яке у встановленому порядку було зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події відділення поліції №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за №22864. У подальшому 17.11.2023 р. ОСОБА_1 було надано слідчому ОСОБА_2 , повноваження захисника, адвоката Морозова В.Ю. (ордер з надання правничої допомоги, договір з надання юридичних послуг та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Морозова В.Ю.) - надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від адвоката Морозова В.Ю. 23.01.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до відділення поліції №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, ГУНП в Дніпропетровській області та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою щодо проведення службового розслідування та відкриття дисциплінарного провадження відносно слідчого відділення поліції №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 на підставі відкриття кримінального провадження в ТУ ДБР м.Полтави від 05.01.2024 р. №399-24/5. У своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що 14.11.2023 р. ОСОБА_1 разом зі своїм адвокатом Морозовим В.Ю. прибули до ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області для участі у відповідних слідчих діях в рамках кримінального провадження №0000101. В подальшому, ним, ОСОБА_1 , було надано слідчому ОСОБА_2 , повноваження захисника, адвоката Морозова В.Ю. (ордер з надання правничої допомоги, договір з надання юридичних послуг та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Морозова В.Ю.). ОСОБА_1 подав заяву в журнал скарг та повідомлень про те, що слідчий не допускає адвоката і знаходиться з ознаками сп`яніння на робочому місці. Про що також, в подальшому було повідомлено на лінію « 102» і витребувано за результатами даного звернення акт службового розслідування відносно слідчого ОСОБА_2 та висновок про знаходження у стані сп`яніння або тверезості. За заявою ОСОБА_1 від 23.01.2024 р. наказом КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 12.02.2024 № 392 (зі змінами внесеними наказом Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області №448 від 16.02.2024 р.), на підставі статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України №2337-VIII від 15.03.2018 р., та Порядку проведення службових розслідувань у Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України №893 від 07.11.2018 р. було призначено та проведено службове розслідування, під час якого було встановлено, що у третьої особи в провадженні перебували матеріали кримінального провадження №0000101 від 28.08.2023 р. за підозрою ОСОБА_1 відомості за яким Криворізькою північною окружною прокуратурою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. В поясненнях третьої особи зазначено, що під час проведення службового розслідування було встановлено, що за матеріалами ЖЄО №22864 від 14.11.2023 р. за заявою адвоката ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на спецлінію «102» про протиправні дії третьої особи керівництвом ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено перевірку, під час якої порушень КПК України з боку старшого слідчого ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 не встановлено. 23.02.2024 р. за результатами проведеного службового розслідування було складено висновок та 28.02.2024 р. за вих. 45/8-П-45 поштовим зв`язком було надано відповідь ОСОБА_3 за результатами розгляду його заяви. Таким чином, третя особа вважає, що при проведенні службового розслідування дисциплінарна комісія Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області діяла в межах повноважень, в спосіб та в порядку, передбаченому чинним законодавством, та не порушувала законних прав ОСОБА_1 , а відтак позовні вимоги до ГУНП є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Також старший слідчий ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 в поясненнях зауважив, що всі скарги стосовно дій слідчого мають розглядатися у відповідності до приписів Кримінального процесуального кодексу України у суді, що розглядає кримінальне провадження.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 р. провадження по справ поновлено.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що провадження по вказаній справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на момент виникнення спірних правовідносин у провадженні старшого слідчого ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 перебували матеріали кримінального провадження №0000101 від 28.08.2023 р. за підозрою ОСОБА_1 відомості за яким Криворізькою північною окружною прокуратурою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У подальшому 29.12.2023 р. відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, направлено обвинувальний акт до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу й станом на 21.06.2024 р. на розгляді в Жовтневому районному суді міста Кривого Рогу перебуває справа №212/399/24, предметом якої є обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 185 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000101 від 28.08.2023 р., за обвинуваченням ОСОБА_1 .

За заявою ОСОБА_1 від 23.01.2024 р. наказом Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №392 від 12.02.2024 р. (зі змінами внесеними наказом Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №448 від 16.02.2024 р.), на підставі статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України №2337-VIII від 15.03.2018 р. та Порядку проведення службових розслідувань у Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України №893 від 07.11.2018 р. було призначено та проведено службове розслідування.

За підсумками проведеного в порядку письмового провадження службового розслідування Дисциплінарною комісією складено та підписано 23.02.2024 р. Висновок службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими відділення поліції №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області (далі Висновок), який затверджено 23.02.2024 р. начальником КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Володимиром Васильєвим.

У Висновку Дисциплінарна комісія зазначила, що факти порушення службової дисципліни окремими поліцейськими відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області є такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження. З огляду на викладене службове розслідування запропоновано закінчити, надати відповідь гр. ОСОБА_1 та копію висновку службового розслідування направити до Дніпропетровського управління ДБН НП України.

З урахуванням наведеного, Криворізьким РУП ГУНП в Дніпропетровській області разом із супровідним листом №45/8-П-45 від 28.02.2024 р. направлено позивачу примірник Висновку.

Не погоджуючись із висновком службового розслідування, проведеного за його заявою від 23.01.2024 р. відносно старшого слідчого ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , та вважаючи його не повним, недостовірним та таким, що проведено формально, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи питання предметної юрисдикції цього спору, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (подалі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3 частини 1 статті 5 КАС України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 реалізував своє право на звернення до ГУНП в Дніпропетровській області шляхом подання заяви про проведення службового розслідування та відкриття дисциплінарного провадження відносно слідчого ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 .

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з частинами 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України №2337-VIII від 15.03.2018 р., службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування на момент виникнення спірних правовідносин було визначено Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07.11.2018 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 28.11.2018 р. за №1355/32807) (далі Порядок №893).

Пунктами 1, 2 розділу ІV Порядку №893 установлено, що зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Згідно з частиною 1 статті 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:

1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

2) підстава для призначення службового розслідування;

3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;

4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;

5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення;

10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;

11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Як вбачається з Висновку, дисциплінарною комісією не встановлено фактів порушення службової дисципліни окремими поліцейськими відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області (в т.ч., слідчим ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 ) є такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини 1 статті 4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Слід зауважити, що характер та юридичне спрямування висновку службового розслідування, затвердженого 23.02.2024 р. начальником КРУП ГУНП в Дніпропетровській області полковником поліції ОСОБА_5 , й вимоги про оскарження цього висновку з огляду на неналежне проведення службового розслідування, не дають підстав стверджувати про те, що ОСОБА_1 є особою, щодо якої цей висновок прийнятий, так і до особи, якої такий адміністративний акт стосується.

При цьому, дії відповідача щодо проведення службового розслідування, як і висновки за наслідками проведеного службового розслідування в частині наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, не створюють і не можуть створювати жодних юридично значущих наслідків для особи, яка подала заяву, не зумовлює впливу на його права, обов`язки або інтереси, що унеможливлює їх порушення з боку дисциплінарної комісії ГУНП у Дніпропетровській області.

Наведене свідчить, що у такій ситуації не може виникати й публічно-правового спору, за наслідком вирішення якого суд міг би ухвалити судове рішення, яке відповідає завданню адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2023 р. у справі №9901/41/21 сформулювала висновок, згідно з яким позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена, зокрема, у постановах від 15.02.2018 р. у справі №П/800/526/17 та від 10.05.2018 р. у справі №800/227/17 та інших).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки оскаржуваний Висновок не зумовлює впливу на права, обов`язки або інтереси позивача.

При цьому, слід зауважити, що з урахуванням положень статті 2 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Питання щодо рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на таке оскарження врегульовано, зокрема, статтею 303 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Таким чином, всі скарги стосовно дій слідчого мають розглядатися у відповідності до приписів Кримінального процесуального кодексу України у суді, що розглядає кримінальне провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі.

Суд роз`яснює позивачеві, що відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про закриття провадження по цій справі в порядку п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, заявлене ОСОБА_1 у прохальній частині позовної заяви клопотання про виклик та допит свідків є таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо повернення позивачу сплаченого судового збору.

Згідно положень ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Відтак, зважаючи на закриття провадження у справі в зв`язку з неналежністю розгляду позову в порядку адміністративного судочинства, сплачений судовий збір може бути повернуто позивачу за ухвалою суду в разі звернення з відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 238, 239, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі №160/8710/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: старший слідчий Відділення поліції №3 Криворізького районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Метенько Василь Федорович про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.06.2024 р.

Суддя О.М. Неклеса