Справа № 580/11267/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року справа № 580/11267/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.05.2022 року № 48 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періоди роботи в Новотроїцькій районній лікарні Херсонської області з 01.07.1999 по 02.08.2005;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до поданої заяви про призначення пенсії від 13.04.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач не зарахував до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, період роботи в Новотроїцькій районній лікарні Херсонської області з 01.07.1999 по 02.08.2005 з тих підстав, що згідно витягів з наказів про переведення та звільнення зазначене прізвище позивачки ОСОБА_2 , тоді як прізвище за паспортом ОСОБА_2 . Позивачка звертає увагу, що в трудовій книжці вказане прізвище позивачки російською мовою Потас, та зазначає, що така помилка мабуть виникла у зв`язку з перекладом прізвища з російської мови. Окремо позивачка звертає увагу, що відповідач фактично підтвердив, що трудова книжка з прізвищем ОСОБА_2 належить позивачці, адже решту зазначених в цій трудовій книжці періодів роботи зарахував до страхового стажу.

Позивачка стверджує, що окремі неточності в поданих документах або неповнота відображеної у них інформації не може бути перешкодою для реалізації особою законного права на призначення пенсії.

Додатково у позові позивачка просила поновити строк звернення до суду, зазначивши, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням в Україну з 17.04.2022 виїхала за кордон, а про існування спірного рішення від 10.05.2022 року № 48 дізналась лише у жовтні 2023 року, коли повернулась в Україну. До позовної заяви позивачка додала копії сторінок закордонного паспорта з відмітками про виїзд з України 17.04.2022, а також копію автобусного квитка за 30.09.2023 за маршрутом Вроцлав-Київ.

Ухвалою від 30.11.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду визнав поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 з адміністративним позовом, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

12.12.2023 від представниці відповідача до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, не зараховано період роботи з 01.07.1999 по 02.08.2005 згідно із довідкою від 25.03.2022, оскільки в наданих витягах з наказів про переведення (від 30.06.1999 № 121-к) та на звільнення (від 02.08.2005 № 136-к) зазначено прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним позивачки ОСОБА_2 . Трудова книжка позивачкою не надавалась. Питання зарахування до пільгового стажу зазначеного періоду роботи можливо буде розглянути після отримання результатів перевірки обґрунтованості та достовірності поданих відомостей. За наданими до заяви про призначення пенсії документами встановлено, що страховий стаж позивачки склав 28 років 11 місяць 15 днів, страховий стаж, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відсутній. Отже, позивачкою не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, відтак, рішення Головного управління від 10.05.2023 № 48 про відмову у призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 вважає правомірним та законним.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

13.04.2022 позивачка звернувся до органу пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Рішенням від 10.05.2022 № 48 відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю страхового стажу на шкідливих та важких умовах праці, зазначивши, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.07.1999 по 02.08.2005 згідно із довідкою від 25.03.2022. Трудова книжка відсутня. В наданих витягах з наказів про переведення (від 30.06.1999 № 121-к) та на звільнення (від 02.08.2005 № 136-к) зазначено прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним Потась. Питання зарахування до пільгового стажу можливо буде розглянути після отримання результатів перевірки обґрунтованості та достовірності поданих відомостей.

Рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачка вважає протиправним, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулась до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XIІ) право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом б статті 13 Закону № 1788-XIІ, у редакції чинній до прийняття Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VIII від 02.03.2015 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, п. б ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XIІ викладено у такій редакції: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 50 років - по 31 березня 1965 року включно.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року..

Пункт 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції до 11 жовтня 2017 передбачав, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

З урахуванням наведеного, і після набуття чинності нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правила призначення пенсій за Списком № 2 регламентувались пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Вказане правове регулювання існувало до набрання чинності нормами Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, яким текст Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно частини першої якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з цим, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій у новій редакції був викладений також пункт 2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, де зазначається, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 50 років - по 31 березня 1965 року включно.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Зазначені норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року, з огляду на що, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

Однак, в подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України Про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року.

Так, пунктом 3 рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 вирішено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Таким чином, з 23 січня 2020 року в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за списком № 2, а саме: пункт б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року та пункт 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій.

При цьому, правила зазначених законів містять розбіжність щодо вікового цензу виходу на пільгову пенсію за Списком № 2 жінок, а саме: 50 років Закон України Про пенсійне забезпечення та 55 років Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій.

Виходячи із засад розумності та справедливості та в силу ст. 69 Закону України Про Конституційний Суд України суд враховує висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020.

У пункті 3.2. Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.

У пункті 4.4. зазначеного Рішення Конституційний Суд України визначив, що у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13 зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Застосування відповідачем до спірних правовідносин норми статті 114 Закону № 1058-IV не відповідає принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Суд зазначає, що норми статті 114 Закону № 1058-IV абсолютно ідентичні нормам статті 13 Закону № 1788-XII, зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, які були визнанні неконституційними вищевказаним Рішенням Конституційного Суду України, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

З огляду на наведену ідентичність цих норм, очевидною є невідповідність положень статті 114 Закону № 1058-IV принципу верховенства права, для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та статтею 114 Закону № 1058-IV.

Згідно із ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України Європейський суд з справ людини вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20 у подібних правовідносинах зазначила, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Суд встановив, що у спірному рішенні пенсійний орган підтверджує наявність страхового стажу, згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу у обсязі 28 років 11 місяців 15 днів. Натомість відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку відсутністю необхідного пільгового стажу (10 років), не зарахувавши до пільгового стажу позивачки періоди роботи згідно довідки від 25.03.2022 № 01-20/95, видану КНП Новотроїцька центральна лікарня Новотроїцької селищної ради, з підстав відсутності трудової книжки, та не відповідності в наданих витягах з наказів про переведення (від 30.06.1999 № 121-к) та на звільнення (від 02.08.2005 № 136-к) прізвища позивачки Потас, паспортним даним Потась.

Надавши оцінку вказаних доводам відповідача щодо недостатності пільгового стажу, суд врахував таке.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Аналіз наведених норм права вказує на те, що у разі відсутності трудової книжки, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

Суд врахував, що згідно розписки-повідомлення (а.с. 44) до заяви про призначення пенсії позивачка додавала також довідку від 25.03.2022 № 01-20/95, видану КНП Новотроїцька центральна лікарня Новотроїцької селищної ради (а.с. 55), відповідно до якої позивачка у період з 01.07.1999 по 02.08.2005 працювала повний робочий день у КНП Новотроїцька центральна лікарня Новотроїцької селищної ради на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення (виконувала обслуговування хворих на інфекційні захворювання на протязі всього робочого часу).

Списками № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162; постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 № 36 (були чинними на момент роботи позивачки) відносять роботу із безпосереднього обслуговування хворих у інфекційних відділеннях 54б, 2260000а).

Суд врахував, що довідка КНП Новотроїцька центральна лікарня Новотроїцької селищної ради підтверджує характер роботи позивачки у спірний період (виконувала обслуговування хворих на інфекційні захворювання на протязі всього робочого часу).

Таким чином, робота позивачки у період з 01.07.1999 по 02.08.2005 на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення відноситься до робіт із шкідливими і важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах за списками № 2 зазначених постанов.

Суд врахував, що у вказаній довідці є посилання на відповідні первинні документи, як на підстави внесення записів, довідка засвідчена підписами уповноважених осіб та печаткою медичного закладу, не містить виправлень, підчисток, тобто оформлена належним чином, що не викликає у суду сумнівів у достовірності зазначених у ній відомостей.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відмови в зарахуванні вищезазначеного періоду роботи позивачки до пільгового стажу роботи позивачки за Списком № 2, оскільки він підтверджений належними та допустимими доказами.

Доводи відповідача щодо не відповідності в наданих витягах з наказів про переведення (від 30.06.1999 № 121-к) та на звільнення (від 02.08.2005 № 136-к) прізвища позивачки Потас, паспортним даним Потась суд вважає необґрунтованими у контексті спірних правовідносин, оскільки згідно Порядку № 637 та Порядку № 383, саме довідка від 25.03.2022 № 01-20/95, видана КНП Новотроїцька центральна лікарня Новотроїцької селищної ради є документом, що підтверджує пільговий характер роботи позивачки. У свою чергу, зазначення у вищевказаних наказах прізвища позивачки ОСОБА_2 , замість ОСОБА_2 на переконання суду є технічною помилкою, що за обставин видачі закладом охорони здоров`я відповідної довідки, якою підтверджено період та характер роботи позивачки, не може мати наслідком неврахування відповідного періоду до пільгового стажу роботи позивачки.

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази підтверджують наявність у позивачки пільгового стажу по Списку № 2 у обсязі - 6 років 1 місяць 1 день.

Суд врахував, що обсяг страхового стажу позивачки, що підтверджується відповідачем, складає 28 років 11 місяців 15 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Вік позивачки станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії становить 53 роки 7 місяців, що також підтверджується пенсійним органом.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 (з урахуванням Рішення № 1-р/2020, у редакції до внесення змін Законом № 213), працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Згідно ст. 12 Закону № 1788 (у вказаній редакції) право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Таким чином, позивачка маючи пільговий стаж за Списком № 2 6 років 1 місяць 1 день, має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону № 1788 на повних 3 роки, тобто після досягнення нею 52 років (55-3).

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів спірного рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку із чим його належить визнати протиправним та скасувати.

Враховуючі визначені п. б ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 (з урахуванням Рішення № 1-р/2020, у редакції до внесення змін Законом № 213) підстави та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а також наявність у позивачки усіх необхідних умов для призначення пенсії на пільгових умовах вік та стаж (загальний і спеціальний), суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у цьому випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, для належного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача (як орган, який здійснював розгляд заяви та прийняв протиправне рішення) прийняти рішення про призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зарахувавши до її пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 01.07.1999 по 02.08.2005 на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення у Новотроїцькій центральній районній лікарні Херсонської області (реорганізована у КНП Новотроїцька центральна лікарня Новотроїцької селищної ради).

Щодо дати з якої позивачка набула право на призначення пенсії, суд врахував таке.

Відповідно до ст. 83 Закону № 1788 пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Суд встановив, що 52 років позивачка досягла 13.09.2020, натомість із заявою про призначення пенсії за віком позивачка звернулась до пенсійного органу 13.04.2022, тобто поза межами тримісячного строку із дня досягнення пенсійного віку, у зв`язку із чим, відповідно до вказаних вище приписів ст. 83 Закону № 1788 суд доходить висновку, що позивачка має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 (з урахуванням Рішення № 1-р/2020, у редакції до внесення змін Законом № 213) із дня звернення за пенсією 13.04.2022.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.05.2022 року № 48 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняти рішення про призначення з 13.04.2022 ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 (з урахуванням Рішення № 1-р/2020, у редакції до внесення змін Законом № 213), зарахувавши до її пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.07.1999 по 02.08.2005 на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення у Новотроїцькій центральній районній лікарні Херсонської області (реорганізована у КНП Новотроїцька центральна лікарня Новотроїцької селищної ради).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 25.06.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК