Справа № 620/4404/24
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року м.Чернігів Справа № 620/4404/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК, внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, рекомендованою Довідкою ВЛК №1538 від 07.08.2023 на 30 діб з урахуванням фактично виплачених сум;

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК, внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, рекомендованою Довідкою ВЛК №1538 від 07.08.2023 на 30 діб, з урахуванням фактично виплачених сум.

Ухвалою судді від 27.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Представник відповідача, у встановлений ухвалою суду строк, відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записом у військовому квитку Позивача, до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 зарахований 14.02.2023 наказом №12.

Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , внаслідок безпосередньої участі в бойових діях, 26 липня 2023 року, позивач отримав поранення.

Діагноз: вогнепально-осколкове сліпе поранення лівої нижньої кінцівки, гематому пахової ділянки зліва.

За обставин при виконанні завдання згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2023 року №31 дек. поблизу населеного пункту Новоселівське, Сватівського району, Луганської області, близько 19:30. 26.07.2023 року внаслідок скидання противником ВОГу з БПЛА в районі позицій «ІБІЦА» та «МАЯМІ».

Поранення отримано при здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та яке пов`язано з безпосередньою участю у бойових діях під час захисту Батьківщини. Поранення не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Солдат ОСОБА_2 , під час виконання бойового завдання, знаходився в засобах індивідуального захисту.

Підстава: Рапорт командира другої стрілецької роти від 26.07.2023 року №146/290, довідка-доповідь про поранення військовослужбовця №965 від 26.07.2023 року, наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №183 від 26.07.2023 року, витяг з журналу бойових дій №2/95дск т.2 за 26.07.2023 року. Форма 100 на солдата ОСОБА_3 .

Наведене вище, підтверджується Довідкою про обставини травми (поранення контузії каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2023 №1024.

У зв`язку із отриманням бойового поранення, позивач проходив лікування та перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:

Відповідно до форми 100 отримав первинну медичну допомогу 26.07.2023 року.

Відповідно до виписки від №13011 перебував на стаціонарному лікуванні з 27.07.2023 року по 08.08.2023 рік.

Відповідно до довідки ВЛК №1538 від 07.08.2023 року перебував у відпустці за станом здоров`я 30 календарних днів.

Відповідно до довідки ВЛК №33 від 26.12.2023 року, поранення важкого ступеню, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статті 83-в, 23-г, 78-в, 42-б графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ- обмежено придатний до військової служби.

ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я у зв`язку з тяжким пораненням, отриманим у зв`язку із захистом Батьківщини, загалом у періоди: із 26.07.2023 по 08.09.2023.

Відтак, Позивач набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі до 100 000 грн, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р., за періоди стаціонарного лікування, та перебування у відпустках за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини з 26.07.2023 по 08.09.2023.

З поданих суду доказів убачається, що ОСОБА_1 не здійснювали виплату додаткової 25.02.022№168 постанови КМУ стану, і це не спростовується відповідачем.

В інтересах Позивача 05.02.2024 було направлено Заяву до Відповідача.

У відповідь на Заяву відповідач направив лист від 10.03.2024 №420.

З аналізу відповіді Відповідача на адвокатський запит представника Позивача вбачається, що Позивачу не здійснено нарахування та виплата додаткової винагороди, у розмірі до 100 000 грн, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р., за період перебування у відпустці за станом здоров`я у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини рекомендованою Довідкою ВЛК №1538 від 07.08.2023.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачу 100 000 грн додаткової винагороди, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р. за період перебування у відпустці для лікування внаслідок тяжкого поранення пов`язаного із захистом Батьківщини. Позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частин 1-2 стаття 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Згідно зі ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 14.03.2022 р. № 2119- ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 р. № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21.04.2022 р. № 2212-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, до 21 листопада 2022 року. Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 р. № 2738-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 р. строком на 90 діб. Указом Президента України від 14 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб - до 20 травня 2023 року. Указом Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб до 18 серпня 2023 року.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову № 168 про «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктами 1, 3 Постанови № 168 (в первісній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Крім того, пунктом 1 постанови передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносили зміни, зокрема ПКМУ від 07 березня 2022 року № 217, від 22 березня 2022 року № 350, від 01 квітня 2022 року № 400, від 01 липня 2022 року № 754, від 07 липня 2022 року № 793, при цьому вказані зміни застосовуються з 24 лютого 2022 року, а розмір додаткової винагороди залишався незмінним 30000 та 100000 грн до змін внесених ПКМУ від 07.07.2022 № 793, а після вказаних змін - до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, та до 100000 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, тобто по суті змінився лише підхід до визначення суми додаткової винагороди, а право на її отримання залишилось незмінним.

Також Постановою КМУ № 793 від 07.07.2022 р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» п.2-1 Постанови № 168 доповнено та встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 730) (далі за текстом - «Положення»), Міністерство оборони України (далі за текстом - Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Відповідно до п. 8 Положення, Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

Накази Міноборони, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Накази Міноборони, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями незалежно від форми власності і громадянами.

Водночас, згідно з частиною 3 статті 117 Конституції України, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, установленому законом.

Питання державної реєстрації регулюється Указом Президента України від 03.10.1992 р. № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», що був прийнятий з метою впорядкування видання міністерствами, іншими органами виконавчої влади нормативно-правових актів, забезпечення охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, підприємств, установ та організацій. Набувають чинності такі акти через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Спеціальний порядок державної реєстрації нормативно-правових актів установлений Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731 (далі - Положення), наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 р. № 34/5 «Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 р. за № 381/10661.

Критерієм чинності таких актів та їх застосування є державна реєстрація нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та занесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, який запроваджений згідно з Указом Президента України від 27.06.1996 р. № 468. Державна реєстрація полягає у тому, що такі нормативно-правові акти проходять правову експертизу на відповідність Конституції України, законам України та іншим актам законодавства.

Положенням установлено, що державній реєстрації в Мін`юсті підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм (правил поведінки), що, зокрема, зачіпають соціально- економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, установлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують існуючий організаційно-правовий механізм їх реалізації.

Відтак, на момент спірних правовідносин не існувало наказів Міноборони, які:

- є регуляторними актами у розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»;

- зачіпають соціально-економічні, права, свободи й законні інтереси військовослужбовців, що проголошені й гарантовані Конституцією та законами України (визначають підстави для відмови у виплаті додаткової винагороди за участь в бойових діях);

- містять відомості про їх реєстрацію в Міністерстві юстиції України у встановленому порядку, а, відтак, є такими, що пройшли правової експертизи і набули чинності у порядку, встановленому законодавством.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до вимог пункту 1 Постанови КМУ № 168, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил у розмірі, збільшеному до 100 000 грн є встановлення таких обставин, як, зокрема:

- несення військової служби у період дії воєнного стану;

- несення військової служби у статусі військовослужбовця Збройних Сил;

- перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення(травми, контузії каліцтва), пов`язаним із захистом Батьківщини / перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення(травми, контузії, каліцтва) за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, пов`язаного із захистом Батьківщини.

З поданих суду доказів убачається, що Позивач, протягом спірного періоду, був військовослужбовцем Збройних Сил, проходив військову службу у період дії воєнного стану, перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення(травми, контузії каліцтва), пов`язаним із захистом Батьківщини / перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення (травми, контузії, каліцтва) за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Суд зазначає, що кожна з цих обставин існувала протягом спірного періоду (серпень 2023 року - вересень 2023 року) та підтверджується належними та допустимими доказами.

У спорах із суб`єктом владних повноважень, фізична особа є більш слабкою стороною правовідносин та наділена меншою кількістю прав, ніж Відповідач, так як останній є безпосереднім видавником відповідних наказів, розпоряджень та інших документів, пов`язаних із несенням служби Позивачем. В оцінці поведінки та способу ведення справ Позивачем, слід врахувати, що до Відповідача, а саме військової частини, встановлені ст. 6 Дисціплінарного статуту ЗСУ, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551, вимоги до рівня розумності є вищими ніж до його підлеглого військовослужбовця. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Реалізація принципу змагальності сторін та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

При цьому, заперечення щодо позовних вимог відповідачем не подано.

Виходячи із системного аналізу вказаних нормативних актів, фактичних обставин та доказів на їх підтвердження, суд дійшов переконання, що Позивач має право на виплату додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ від 28.02.2022 р. № 168, за періоди перебування у відпустці для лікування внаслідок отримання поранення, що пов`язано із захистом Батьківщини, рекомендованою Довідкою ВЛК №1538 від 07.08.2023 на 30 діб у розмірі, збільшеному до 100 000 грн.

За таких підстав судом встановлено, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК, внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, рекомендованою Довідкою ВЛК №1538 від 07.08.2023 на 30 діб з урахуванням фактично виплачених сум, є протиправною.

Від так слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК, внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, рекомендованою Довідкою ВЛК №1538 від 07.08.2023 на 30 діб, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Підстави для повернення судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК, внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, рекомендованою Довідкою ВЛК №1538 від 07.08.2023 на 30 діб з урахуванням фактично виплачених сум;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК, внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, рекомендованою Довідкою ВЛК №1538 від 07.08.2023 на 30 діб, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21 червня 2024 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ