Справа № 320/24867/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

25 червня 2024 року м. Київ № 320/24867/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними та незаконними дій та нормативного-правового акту в частині, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у якому просить суд:

- зробити аналіз наявності в Законі України від 20.03.2023 року №2983-ІX «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань», положень які суперечать Конституції України та в разі їх виявлення, згідно вимог пунктів 3,4 ст.7 КАСУ, при вирішенні спірного питання щодо виплати розміру щорічної разової грошової допомоги (виплати) у 5 мінімальних пенсій за віком учасникам бойових дій до Дня Незалежності України в 2023 році, застосовувати норми Конституції України, як норми прямої дії, та Закону України №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV) як нормативно-правового акту, який має вищу юридичну силу по відношенню до Закону України від 20.03.2023 року №2983-ІX, який вносить до нього зміни (п.3 ст.7 КАСУ);

- в разі виявлення або відсутності в Законі України від 20.03.2023 року №2983-ІX «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» положень, які створюють неоднозначне та множинне тлумачення прав особи на отримання розміру грошової допомоги (виплати) до Дня Незалежності України за 2023 р. для учасників бойових дій в розмірі не менше мінімальних пенсій за віком, тлумачити розмір такої грошової допомоги (грошової виплати) у найбільш сприятливому змісті та розмірі прав (пільг) на користь учасників бойових дій, тобто в розмірі, визначеному в ч.5 ст.12 Закону України №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV), законну силу якої відновлено в результаті прийняття рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, яке є чинним керуючись постановами Великої Палати Верховного Суду у справах №812/292/18, 822/524/18;

- визнати протиправним та нечинним з часу прийняття та введення в дію положення пп.2 п.3 «Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни. гаранті їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 №754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань», яким (положенням) проголошено в частині визначення розміру щорічної разової грошової допомоги (грошової виплати) до Дня Незалежності України в 2023 році «учасникам бойових дій»;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України вчинити дії, в межах компетенції, спрямовані на перегляд «Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дія Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 №754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань» на відповідність частині п?ятій статті 12 Закону України №3551-XII "Про статус ветерани війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 25.12.1998 №567-XIV), законну силу якої відновлено в результаті прийняття рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, яке є чинним, в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, в частині відповідності положень, які стосуються учасників бойових дій в пп.2 п.3 зазначеного Порядку «учасникам бойових дій-1000 гривень» та привести розмір щорічної разової грошової допомоги (грошової виплати) учасникам бойових дій до Дня Незалежності України за 2023 рік у відповідність до норми, відображеної в частині п?ятій і статті 12 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV), законну силу якої відновлено в результаті прийняття рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, яке є чинним, в розмірі не менше 5 мінімальних пенсій за віком на підставі рішення суду;

- зобов?язати Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акта протиправним та нечинним в окремій його частині, у виданні якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт;

- визнати протиправними та незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги (грошової виплати) до Дня Незалежності України за 2023 рік як учаснику бойових дій у меншому розмірі, ніж у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, передбаченого статтею 12 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV), законну силу якої відновлено в результаті прийняття рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві перерахувати та виплатити позивачу недоплачену щорічну одноразову грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2023 рік як учаснику бойових дій в сумі 9465.00 гривень, як різницю між грошовою допомогою (виплатою) розміром у п?ять мінімальних пенсій за віком, відповідно до 4.5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV), законну силу якої відновлено в результаті прийняття рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 та попередньо виплаченою сумою такої допомоги;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві на користь позивача відшкодування моральної шкоди за систематичне порушення права позивача на отримання грошової допомоги згідно вимог Закону №3551-XII у максимальному розмірі згідно усталеної судової практики.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Частиною першою ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно із частиною першою ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.

При цьому, обов`язковою умовою такого об`єднання є спільність підстав виникнення спірних правовідносин або спільність поданих доказів.

Водночас, аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх непов`язаність між собою через їх виникнення на підставі різних обставин та на підставі різних доказів.

Заявлені у прохальній частині позовної заяви вимоги адресовані Кабінету Міністрів України та Головному управлінню Пенсійного фонду України в м.Києві.

Так, позивач просить суд:

- визнати протиправним та нечинним з часу прийняття та введення в дію положення пп.2 п.3 «Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни. гаранті їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 №754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань». яким (положенням) проголошено в частині визначення розміру щорічної разової грошової допомоги (грошової виплати) до Дня Незалежності України в 2023 році «учасникам бойових дій»;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України вчинити дії, в межах компетенції, спрямовані на перегляд «Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дія Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 №754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань» на відповідність частині п?ятій статті 12 Закону України №3551-XII "Про статує ветерани війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 25.12.1998 №567-XIV), законну силу якої відновлено в результаті прийняття рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, яке є чинним, в розмірі 5 мінімальний пенсій за віком. в частині відповідності положень, які стосуються учасників бойових дій ! пп.2 п.3 зазначеного Порядку «учасникам бойових дій-1000 гривень» та привести розмір щорічної разової грошової допомоги (грошової виплати) учасникам бойових дій до Дірі Незалежності України за 2023 рік у відповідність до норми, відображеної в частині п?ятій і статті 12 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV), законну силу якої відновлено в результаті прийняття рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, яке є чинним, в розмірі не менше 5 мінімальних пенсій за віком на підставі рішення суду.

Отже, вказані позовні вимоги, адресовані Кабінету Міністрів України.

Крім того, позивач просить суд:

- визнати протиправними та незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги (грошової виплати) до Дня Незалежності України за 2023 рік як учаснику бойових дій у меншому розмірі, ніж у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, передбаченого статтею 12 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV), законну силу якої відновлено в результаті прийняття рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну одноразову грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2023 рік як учаснику бойових дій в сумі 9465.00 гривень, як різницю між грошовою допомогою (виплатою) розміром у п?ять мінімальних пенсій за віком, відповідно до 4.5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV), законну силу якої відновлено в результаті прийняття рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 та попередньо виплаченою сумою такої допомоги;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди за систематичне порушення права ОСОБА_1 на отримання грошової допомоги згідно вимог Закону №3551-XII у максимальному розмірі згідно усталеної судової практики.

Проте, дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд дійшов висновку про те, що підстави позову є різними.

Так, обґрунтовуючи протиправність постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 №754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань», позивач вказує на те, що вказаний нормативно-правовий акт не відповідає вимогам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та рішенню Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 та істотно зменшує розмір разової грошової доплати до Дня Незалежності України за 2023 рік.

Обґрунтовуючи протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги (грошової виплати) до Дня Незалежності України за 2023 рік як учаснику бойових дій у меншому розмірі, ніж у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, позивач вказує на те, що його право на отримання вказаної допомоги у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком безпосередньо встановлено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Тобто, предметом даної позовної заяви є об`єднані вимоги, які мають самостійні обсяги доказування та підтверджуються різними доказами. При цьому, для з`ясування правомірності кожного з окремих оскаржуваних рішень, є необхідним з`ясування значного обсягу різних обставин та передумов прийняття спірних наказів, що вочевидь свідчить про індивідуальний предмет доказування у кожному конкретному випадку.

Вказане свідчить про те, що в основу спірних правовідносин покладено різні підстави їх виникнення, та різні докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Відповідно, різним є і правове регулювання спірних правовідносин.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України.

Так, частиною першою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу), постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; 2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною статті 264 КАС України у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження (частина восьма статті 264 КАС України).

Отже, розгляд заявлених позивачем до Кабінету Міністрів України вимог має бути здійснений у порядку, встановленому ст.264 КАС України.

У той же час, всі інші заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду у загальному порядку, встановленому вимогами ст.257, 260, 262 КАС України.

Таким чином позивачем у позовній заяві заявлено позовні вимоги, які підлягають розгляду за окремим встановленими КАС України процедурами, що також свідчить про порушення правил об`єднання позовних вимог.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

У даному випадку підстави для застосування положень статті 172 КАС України відсутні.

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

У пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Передбачене статтею 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду у належному (встановленому законом) порядку.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що належний порядок звернення до суду полягає у необхідності поданні позивачем окремих позовів, які стосуються оскарження рішень контролюючого органу по відмові у реєстрації податкових накладних, складених за результатом господарських правовідносин з окремими контрагентами.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/188 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052).

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Дудін С.О.