Справа № 200/2542/24
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року Справа№200/2542/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу в період з 01.02.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.02.2022 по 20.05.2023, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що протягом спірного періоду проходив військову службу та отримувала грошове забезпечення у відповідача.

При цьому під час проходження військової служби по день виключення позивача зі списків особового складу відповідач невірно встановив позивачу розмір посадового окладу та окладу за військове звання, що призвело до виплати грошового забезпечення позивачу у значно меншому розмірі.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.04.2024 щодо розміру виплаченого грошового забезпечення при звільненні на яку 13.04.2024 отримав відповідь про те, що, починаючи з 01.02.2022 по 20.05.2023 при розрахунку грошового забезпечення прожитковий мінімум, установлений на 01.01.2022 та 01.01.2023, не застосовувався.

Такі дії відповідача, на думку позивача, суперечать чинному законодавству, а тому він звернувся до суду за захистом порушеного права.

Також позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 02.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Питання щодо строку на звернення до суду із даним позовом залишено відкритим та ухвалено вирішити під час розгляду справи по суті. Справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де зазначено про необґрунтованість доводів позивача та викладено прохання у позові відмовити, з огляду на таке.

Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 704 (у редакції постанови № 103), пунктом 4 якої встановлено, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.

Крім того, відповідач наголошує, що скасування у судовому порядку п. 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до п. 4 Постанови № 704, автоматично не відновлює дію попередньої редакції п. 4 Постанови № 704.

Отже, відповідач діяв відповідно вимог законодавства та не допускав порушення прав позивача.

Правом на подання відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив, у встановлені судом строки, сторони у справі не скористались.

Судом установлено такі фактичні обставини у справі.

ОСОБА_1 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Витягом з наказу від 27.07.2023 №212 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , водія відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 25.07.2023 № 218-РС на посаду старшого водія відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважається, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби, м. Харків.

З 27.07.2023 виключений із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення - з 23.07.2023.

Відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з за період з 01.07.2023 по 27.07.2023 виплатити:

Щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 535 % посадового окладу;

Надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% до посадового окладу урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалася.

Щорічна основна відпустка за 2023 рік використана у кількості 20 календарних днів з 05.06.2023 по 14.06.2023 та з 17.07.2023 по 26.07.2023.

Відпустка за сімейними обставинами із збереженням грошового забезпечення у 2023 році не надавалася.

Грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік відповідно до п.п.3 п.5 постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, п. 1, 2 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, отримав.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відповідно до п.п. 3 п.5 постанови КМУ України від 30.08.2017 №704, п.1 розділу ХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, отримав.

Підйомна допомога відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 03.02.2018 № 45, у 2023 році по виплачувалася.

ОСОБА_1 12.04.2024 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо розміру сум нарахованого при звільненні грошового забезпечення.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.04.2024 № 09/02/301 на вказану заяву повідомлено, що відповідно п. 4 Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Регулятивна сила Постанови № 704 має більшу законну силу ніж додатки до неї. Таким чином, при розрахунку грошового забезпечення заявниці використано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 1762,00 грн.

Отже, обставини щодо розрахунку грошового забезпечення позивача за період з 01.02.2022 по 20.05.2023 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 1762,00 грн., відповідачем не оспорюються, тобто не є спірними у справі.

За встановлених обставин, правова позиція суду така.

Щодо клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Позивач, обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду у даній справі, зазначає, що пропустив, встановлений ст. 233 КЗпП України, в редакції, діючій з 19.07.2022, оскільки дізнався про порушення своїх прав з відповіді, наданої ІНФОРМАЦІЯ_5 13.04.2024 у листі № 09/02/301. Будь-яких відомостей щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення до цього моменту, у тому числі й при звільненні відповідачем ОСОБА_1 не надавалось.

Стаття 122 КАС України.

1. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

3. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

5. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Послідовна практика Верховного Суду дає підстави стверджувати, що у спорах, які пов`язані з нарахуванням та виплатою грошового забезпечення військовослужбовців при звільненні щодо строків звернення до суду застосовними є норми Кодексу Законів про Працю України (далі КЗпП України).

Стаття 233 КЗпП України (тут і далі текст статті у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022)

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Стаття 234 КЗпП України.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Стаття 116 КЗпП України.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Пункт 1. Глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 27.06.2023 № 651 постановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Тобто строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину, тобто до 01.07.2023.

Позивач до суду із даною позовною заявою звернувся 29.04.2024, водночас 12.04.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про прожитковий мінімум, який був застосований при розрахунку грошового забезпечення позивачу за період з 01.02.2022 по 20.05.2023. Відповідь на вказану заяву датована 13.04.2024.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач звернувся до суду у межах тримісячного строку з дня отримання повідомлення роботодавця щодо нарахованих та виплачених йому сум грошового забезпечення, то відповідно строк звернення позивачем не пропущено, а відповідне клопотання задоволенню не підлягає, оскільки строк звернення до суду не пропущено. Доказів щодо письмово повідомлення позивача про суми грошового забезпечення виплачені їй при звільненні, суду надано не було.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що обов`язок доведення у адміністративних справах покладається на суб`єкта владних повноважень.

Оскільки доказів, які б спростовували дату ознайомлення ОСОБА_1 із розрахунком сум, виплачених йому при звільненні відповідачем не надано, то відповідно суд (як вже відзначалось) вважає, що позивачем строк звернення, встановлений ст. 233 КЗпП України не пропущений.

Щодо суті позовних вимог.

Статтею 17 Конституції України закріплено, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ).

01.03.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 №704 (далі Постанова №704), якою було затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

П. 4 постанови №704 (в первинній редакції, на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №103, пунктом 6 якої було внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Тобто, на момент набрання чинності постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, станом на 01.03.2018 п. 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.

Тому, з 29.01.2020 - дати набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 4 Постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою № 103.

Разом з цим, Закон України від 05.10.2000 №2017-III Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії (далі - Закон № 2017) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Згідно ст. 6 Закону №2017 базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із ч.2 ст.92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 зазначено, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. Так, під умовами слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії. Під порядком розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців. Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.

Отже зазначення у п.4 постанови №704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

З огляду на вищезазначене, Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 зазначив, що враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення п.4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п.4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу - Законів №294-ІХ та №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Водночас Верховний Суд вказав, що встановлене положеннями п.3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №380/7813/22, від 05.07.2023 у справі № 160/24227/21 та від 25.04.2024 у справі № 240/16735/21.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ст. 7 Законів України Про Державний бюджет України на 2022 рік, Про Державний бюджет України на 2023 рік, установлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2022 році складає 2481,00 грн., у 2023 році 2684,00 грн.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач просить перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.02.2022 по 20.05.2023, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії.

Однак судом з архівної відомості про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 2022 2023 років установлено, що позивач матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2022 2023 роках не отримував. Тому, оскільки предметом спору у даній справі не є встановлення правомірності чи протиправності ненарахування та невиплати окремих видів грошового забезпечення позивача, то задоволенню у межах предмета спору у даній справі підлягають вимоги щодо перерахунку та виплати фактично нарахованих й виплачених видів грошового забезпечення позивача.

Судовий збір розподілу не підлягає, оскільки позивач звільнена від його сплати. (п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір). Про інші судові витрати суду не заявлено.

Керуючись вимогами ст.ст.2, 6-11,12, 77, 90, 241 246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також фактично виплачених за вказаний період додаткових видів грошового забезпечення та премії, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року, а також фактично виплачених за вказаний період додаткових видів грошового забезпечення та премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Судове рішення складено та підписано 26.06.2024.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова