Справа № 440/18002/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 р. Справа № 440/18002/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2024, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 04.03.24 у справі № 440/18002/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області , Державної податкової служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби (далі також відповідачі), у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області форми "Ф" від 25 квітня 2023 року № 0-163;

- визнати бездіяльність Державної податкової служби України щодо невжиття відповідних заходів відносно анулювання/списання нарахованої позивачу пені у розмірі 54 439,56 грн за наслідками розгляду скарги від 26 жовтня 2023 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України списати позивачу податковий борг (пеню) у розмірі 54439,56 грн, нараховану за період з 09 червня 2015 року по 04 грудня 2018 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з висновками, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що 09.06.2015 контролюючий орган розпочав нараховувати пеню Іманову Гюльбала Баладжа огли, тому саме з указаної дати почався перебіг строку давності, встановлений п.п. 129.9.1 п. 129.9 ст. 129 ПК України, а тому відповідний строк (більш як 1095 днів з дня коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків) у розумінні п.п. 129.9.1 п. 129.9 ст. 129 ПК України сплинув ще до моменту першого зупинення строків ПК України, який відбувся 18.03.2020.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2016 у справі № 816/531/16 адміністративний позов Лохвицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення сум податкового боргу у розмірі 43324,70 грн задоволено.

Зазначена постанова Полтавського окружного адміністративного суду набрала законної сили 12.07.2016.

Погашення вказаної суми податкового боргу позивача в сумі 43324,70 грн відбулось 05.12.2018 шляхом стягнення в межах виконавчого провадження. Зарахування коштів здійснено згідно з платіжним дорученням № 3445 від 04.12.2018.

Зазначені обставини призвели до відображення в інтегрованій картці платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за кодом бюджетної класифікації 18010900 "Орендна плата з фізичних осіб" пені, нарахованої в автоматичному режимі засобами програмного забезпечення інформаційно-комунікаційної системи "Податковий блок" згідно з алгоритмом, розробленим на рівні Державної податкової служби України, відповідно до вимог статті 129 ПК України.

25 квітня 2023 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області форми "Ф" винесено податкову вимогу № 0-163.

Позивач не погодився із зазначеною вимогою та, зазначаючи про пропуск контролюючим органом 1095 - денного строку для стягнення такої заборгованості і анулювання нарахованої пені в порядку підпункту 129.9.1 пункту 129.9 статті 129 ПК України, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання протиправною та скасування вимоги від 25.04.2023 форми "Ф" № 0-163.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України) та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 за № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 за № 449, у редакції Наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 за № 469 (далі - Інструкція № 449), Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 за № 435 (далі - Порядок № 435).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами пункту 4 ст. 129 Податкового кодексу України (далі також ПК України) на суми грошового зобов`язання, визначеного пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПКУ (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

У пп. 129.1.1 п.129.1 ст. 129 ПК України зазначено, що нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Як визначено п. 102.4 ст. 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Згідно з п. 102.9 ст. 102 ПК України на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З 27.05.2022 набрав чинності Закон України від 12.05.2022 за № 2260-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України" щодо особливостей воєнного, надзвичайного стану.

Пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно з пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім:

строків проведення камеральних перевірок, складення актів, подання та розгляду заперечень, визначення грошових зобов`язань, прийняття, надсилання та оскарження податкового повідомлення-рішення за результатами камеральних перевірок, нарахування пені;

строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, складення актів, подання та розгляду заперечень, додаткових документів та пояснень, визначення грошових зобов`язань, прийняття, надсилання та оскарження податкового повідомлення-рішення, адміністративного арешту майна за результатами фактичних перевірок.

Відповідно до абз. 10 п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідних положень" ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про запобігання поширенню на території України коронавірус COVID-19" від 11.03.2020 № 211 (далі Постанова № 211), якою з 12 березня до 03 квітня 2020 року на всій території України установлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020, № 239 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" у Постанові № 211 в пункті 1 слова і цифри "до 03 квітня 2020 року" замінено словами і цифрами "до 24 квітня 2020 року". У подальшому, Кабінет Міністрів України 22 квітня 2020 року продовжив дію карантину до 11 травня 2020 року, а 04.05.2020 - до 22 травня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 за № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" продовжено на всій території України дію карантину з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року. Відповідно до п. 2 Змін, що вносяться до актів Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 17 червня 2020 року, № 500 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" у Постанові № 392, із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року за № 480 у пункті 1 цифри і слово "22 червня" замінено цифрами і словом "31 липня".

Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 22 липня 2020 року за № 641 (зі змінами та доповненнями) встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 01 серпня до 31 жовтня 2020 року, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкова вимога форми "Ф" від 25.04.2023 № 0-163 винесена ГУ ДПС у Полтавській області відповідно до вимог чинного законодавства, з врахуванням строків давності та нормативно-правових актів, які ці строки зупиняли.

Крім того, спірна податкова вимога ГУ ДПС у Полтавській області від 25.04.2023 за № 0-163 відповідає формі, визначеній в Порядку, затвердженому Наказом № 610.

Отже, ГУ ДПС у Полтавській області під час винесення спірної вимоги діяло відповідно до ст. 20 та 21 ПК України, забезпечуючи виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовуючи надані законодавством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відхиляючи посилання позивача на приписи пункту підпункту 129.9.1 пункту 129.9 статті 129 ПКУ (в редакції, що набрала чинності з 01.01.2021), колегія суддів зауважує на таке.

Підпунктом 129.9.1 пункту 129.9 статті 129 ПКУ передбачено, що пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню у випадку закінчення 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків.

Зазначена норма набрала чинності 01.01.2021, тобто вже після нарахування пені позивачу.

У дослідженому випадку з урахуванням зупинення перебігу строків суд констатує, що для платників податків, щодо яких контролюючим органом не застосовуються заходи стягнення згідно з цим підпунктом, зупиняється перебіг строків давності, визначених пунктом 102.4 статті 102 Кодексу.

З огляду на дію зазначених вище законодавчих актів строк давності зупинявся в такі періоди: з 18.03.2020 по 17.03.2022 - відповідно до пункту 522 підрозділу 10 розділу XX Кодексу для всіх платників податків; з 07.03.2022 по 24.11.2022 - відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу для всіх платників податків; у періоді з 07.03.2022 по 17.03.2022 - одночасно діяли пункт 522 і підпункт 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу для всіх платників податків; з 17.03.2022 по 01.08.2023 - відповідно до пункту 102.9 статті 102 Кодексу (з 17.03.2022 по 27.05.2022 норма діяла без виключень, а з 27.05.2022 по 01.08.2023 - з виключеннями щодо випадків, передбачених Кодексом); у періоді з 17.03.2022 по 24.11.2022 - одночасно діяли підпункт 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу і пункт 102.9 статті 102 Кодексу; з 24.11.2022 по 01.08.2023 - відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу для платників податків, які не мають можливості своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59 - 60, 87 - 101 Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 Кодексу; у періоді з 27.05.2022 по 01.08.2023 - пункт 102.9 статті 102 Кодексу діяв із виключеннями, передбаченими підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу; з 01.08.2023 - для груп платників з податковим боргом, який виник до 24.02.2022, згідно з підпунктом 69.40 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Отже, перебіг строку давності відновився: для платників податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59 - 60, 87 - 101 Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 Кодексу - із 24.11.2022 (період зупинення, який вираховується із загального строку давності податкового боргу - з 18.03.2020 по 24.11.2022); для платників податків, які не мають можливості своєчасно виконувати податкові обов`язки (крім платників податків, визначених підпунктом 69.40 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу), передбачені статтями 59 - 60, 87-101 Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 Кодексу - із 01.08.2023 (період зупинення, який вираховується із загального строку давності податкового боргу - з 18.03.2020 по 01.08.2023). Для платників податків, які визначені підпунктом 69.40 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу і які мають податковий борг, що виник до 24.02.2022, перебіг строку давності не відновився. Для платників податків, які визначені підпунктом 69.40 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу і які мають податковий борг, що виник після 24.02.2022, перебіг строку давності відновлено з 01.08.2023.

Тож відповідно до умов Податкового кодексу України контролюючим органом при визначенні податкового боргу платників податків різних груп безнадійним і таким, що підлягає списанню з підстав закінчення строку давності, із загального строку існування податкового боргу виключається відповідний період.

Відтак висновок суду першої інстанції про відсутність порушень порядку винесення спірної податкової вимоги контролюючим органом є обґрунтованим і законним.

З огляду на встановленні обставини щодо наявності у позивача обов`язку зі сплати пені, що позивачем не спростовано, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 у справі № 440/18002/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк