Справа № 440/6414/24
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

25 червня 2024 рокум. ПолтаваСправа № 440/6414/24
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., дослідивши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, відповідно до якої просить: визнати протиправну бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області що виразилась у відмові зарахування (врахування) її пільгової вислуги років відповідно до положень абз. 1 п. 3 Постанови КМУ № 393 (в редакції до 16.02.2022 року), яка складає 28 років 07 місяців 08 днів, для призначення її пенсії за вислугою років згідно п. а ст. 12 Закону № 2262-XII; зобов`язати Відповідача внести зміни в наказ ГУНП в Полтавській області від 03.03.2019 № 121о/с шляхом додавання графи: «Вислуга років для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. а ст. 12 Закон № 2262-XII складає 28 років 07 місяців 08 днів»; зобов`язати Відповідача оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області щодо призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з урахуванням вимог абз. 1 п. 3 Постанови КМУ № 393 в редакції, яка діяла на дату її звільнення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18 червня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, відповідно до якого просить суд залишити позов без руху, надати позивачу строк для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, а якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, залишити позовну заяву без розгляду.

В силу пункту 13 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Для усунення недоліків встановлено п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Вказані недоліки встановлено усунути шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

21 червня 2024 року до суду через підсистему "Електронний суд" надійшла заява позивача про поновлення процесуального строку, вмотивована тим, що після звільнення, зокрема з 03.03.2021 по 24.02.2022 року була безробітна і проживала тимчасово в Києві, про факт порушення її права на пенсію за вислугою років вона не знала, і не могла дізнатися, адже не мала коштів для отримання кваліфікованої адвокатської юридичної допомоги, лише після того, коли вона повернулася в Україну під час війни, і дозволяла безпекова ситуація в м. Полтава, написала заяву до відповідача із проханням видати нову довідку із зарахуванням до календарної вислуги пільгового періоду та тримала відмову від відповідача.

Надаючи оцінку викладеним мотивам, суд виходить з таких положень.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Вказаними вище положеннями адміністративного процесуального законодавства передбачено право особи на звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав і строки такого звернення. Для встановлення строку звернення до адміністративного суду необхідно встановити коли позивач дізнався або міг дізнатись про порушення своїх прав.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 вказав, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до наказу ГУНП в Полтавській області від 03.03.2021 № 121 о/с «По особовому складу» згідно із Законом України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору моніторингу Миргородського районного відділу поліції.

Відтак, позивачці було відомо про визначену в наказі ГУНП в Полтавській області від 03.03.2021 № 121 о/с «По особовому складу» вислугу років станом на 03.03.2021, що складала 19 років 06 місяців 18 днів, у пільговому обчисленні 28 років 07 місяців 08 днів безпосередньо в день звільнення та отримання відповідного наказу.

Таким чином позивачу станом на час звільнення (03.03.2021) та отримання витягу з наказу про звільнення з поліції, було відомо про стаж служби в поліції, календарну та пільгову вислугу років, і відповідно було відомо про те, що відповідачем не зараховано пільгової вислуги років до її календарної вислуги років та до стажу служби в поліції. І саме з вказаної дати розпочався для позивача строк на оскарження до суду вказаного наказу та дій відповідача.

Втім до суду з даним позовом позивач звернулася тільки 28.05.2024, тобто більше як через 3 роки після звільнення з поліції та ознайомлення з наказом про її звільнення зі служби в поліції, у якому зазначено наявну на час звільнення календарну та пільгову вислугу років.

В той же час, у клопотанні про поновлення процесуального строку звернення до суду позивач посилається на обставини які не є поважними та, саме головне, які виникли набагато пізніше, ніж вже закінчився строк звернення до суду позивача із таким позовом. Зокрема, позивач зазначає, що виїхала з Києва після 24.02.2022 року (тобто після початку воєнних дій), а звернулася до відповідача лише після того, як дозволяла безпекова ситуація в м. Полтава. Однак, вже станом на 24.02.2022 року позивачем давно пропущено строк звернення до суду із таким позовом, який для неї закінчився ще 03.04.2021 року, тобто через місяць після звільнення та отримання наказу про звільнення із визначеними в ньому періодами календарної та пільгової служби. Позивачем не було наведено жодних об`єктивних причин не можливості звернення до відповідача та/або до суду у період з дня коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушене право (03.03.2021) як до 24.02.2022 (початку воєнних дій та виїзду з м. Київ) так і до фактичного звернення до відповідача та до суду через у строк понад 3 роки.

Наведене вище вказує на те, що позивач не проявляла активної поведінки щодо відновлення своїх прав, враховуючи обізнаність позивача з дати звільнення про стаж служби в поліції, календарну та пільгову вислугу років, яким жодних дій щодо захисту свого права в судовому порядку не було здійснено до 2024 року.

При цьому позивачем не зазначено обставин за наявності яких у позивача існували перешкоди після звільнення зі служби в поліції, без зайвих зволікань звернутись до Головного управління Національної поліції України Полтавській області з метою отримання інформації про стаж скуби в поліції зарахування чи не зарахування пільгової вислуги років до календарної вислуги років, і відповідно в межах встановленого строку звернення до суду, з метою захисту порушеного права.

Як вже зазначалось, суд вважає, що отримання листа відповідача від 06.05.2024 у відповідь на звернення від 01.05.2024 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти набагато пізніше після не зарахування відповідного стажу.

Суд окремо звертає увагу позивача, що предметом спору у заявленому позові є дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області, а не Головного управління Пенсійного фонду України. Відтак, твердження позивача, що така відмова відповідача вплине на позбавлення її права на пенсію є нічим не підтвердженими та безпідставними. Позивачем не було додано жодного документу в підтвердження звернень до Пенсійного фонду України із наявним наказом про календарну та пільгову вислугу років з приводу призначення пенсії та, відповідно, жодного документу від Пенсійного фонду України, що ще раз підтверджу про відсутність спору щодо порядку призначення пенсії. Крім того, посилання позивача на те, що з 16.02.2022 року змінилося законодавство в частині визначення тих чи інших періодів які зараховуються на пільгових умовах, жодним чином не є поважною причиною звернення до суду через понад два роки після таких змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі ВС) в ухвалі від 18 травня 2022 року у справі №802/592/17-а відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, визнавши зазначені причини пропуску строку неповажними та відмовив у відкритті касаційного провадження. Так, Верховний Суд зазначив: «…Щодо посилання скаржника на обставину запровадження на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, колегія суддів вважає, що питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках, тим більш, якщо пропуск цього строку відбувся ще до запровадження воєнного стану.».

Суд також урахував висновки ВС викладені у постанові від 06.09.2022 у справі №420/16598/21, згідно з якими сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного продовження процесуального строку, відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збоку у всіх абсолютно випадках. Поновлення строків це виняток, а війна загальна умова для всіх.

Суд наголошує, що посилання позивача на отримання тимчасового захисту в Ірландії на підтвердження чого додано копію документу до клопотання є безпідставними, оскільки, по-перше, такий документ викладений іноземною мовою, що не дозволяє суду встановити його зміст, а по-друге останній не має жодних дат чи зазначення періодів, впродовж яких позивача користувалась таким захистом. Також, суд ще раз наголошує на тому, що позивачем було пропущено строк звернення до суду задовго ще до тих подій на які вона посилається, зокрема задовго до того, коли вона, можливо, перебувала в інших країнах. Крім того, перебування в інших країнах жодним чином не обмежує особу звернутися до відповідача та/або до суду засобами електронної пошти.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається. У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Полтавський окружний адміністративний суд не припиняв роботи у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, безперервно здійснював своє діяльність, забезпечував усім особам, у тому числі й позивачу, можливість реалізації права на судовий захист у межах режиму роботи суду.

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 зазначила, що запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Позивач не мав обмежень для пересування, руху автотранспорту, роботи поштового зв`язку, які б унеможливили чи ускладнили звернення позивача з даним позовом.

Щодо посилань позивача, що у неї ну було коштів для отримання кваліфікованої адвокатської юридичної допомоги, то суд визнає їх безпідставними з огляду на ненадання позивачем жодного належного та допустимого доказу в підтвердження вказаних обставин, як і не надання жодних доказів, що через понад три роки після пропуску строку звернення до суду вона все ж отримала кваліфіковану правову допомогу. Крім того, в наказі про звільнення позивача від 03.03.2021 року зазначено про те, що позивач має на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 19 років та має право на отримання грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 07 календарних днів.

З огляду на викладене доводи позивача про неможливість отримати правничу допомогу у межах строку звернення до суду через відсутність коштів є безпідставними та спростовуються матеріалами позову.

Слід також зазначити, що законом не передбачено можливості досудового порядку вирішення спорів такої категорії.

Критеріями оцінки причин поважності пропуску строку звернення до суду є: 1) обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк (є причиною); 2) обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла або тривала протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Позивачем не наведено обставин, які були б об`єктивно непереборними, які б не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, та які б були пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду протягом встановленого законом строку звернення до суду, а також не надано доказів на підтвердження таких обставин, наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер, повністю залежали від волевиявлення позивача та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду, тому суд вважає за необхідне визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві від 20 червня 2024 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 160, 169, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Г. Ясиновський