Справа № 400/1233/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/1233/23

Перша інстанція: суддя Мельник О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Скрипченка В. О., Осіпова Ю. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.08.2017, враховуючи базовий місяць січень 2008 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.08.2017, враховуючи базовий місяць січень 2008 року, з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

Окрім того, позивачка просила встановити судовий контроль за виконання рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду та звернути рішення до негайного виконання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що під час проходження військової служби відповідач не в повному обсязі нараховував та виплачував індексацію грошового забезпечення, попри те, що це передбачено Законом країни «Про індексацію грошових доходів населення».

Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період позивачка, покликаючись на абзаци 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, вважає, що місяцем обчислення індексу споживчих цін під час розрахунку індексації грошового забезпечення повинен бути січень 2008 року, оскільки на законодавчому рівні посадові оклади військовослужбовців були підвищені з 01.01.2008 та до 01.03.2018 підвищення окладів не відбувалось.

При цьому, позивачка посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, наголошує, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.08.2017, враховуючи базовий місяць січень 2008 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 30.08.2017, враховуючи базовий місяць - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.08.2017, і таке право передбачене Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Суд визнав, що у період з 01.01.2016 по 30.08.2017 місяцем обчислення індексу споживчих цін, під час розрахунку індексації грошового забезпечення є січень 2008 року, оскільки підвищення посадового окладу військовослужбовців відбулося 01.01.2008 та до 01.03.2018 не змінювалось.

При цьому, суд визнав протиправним застосування роботодавцем січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації позивача за спірний період.

В задоволенні позовних вимог щодо відрахування 1,5 % військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 суд відмовив, з огляду на безпідставність таких вимог.

Вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення, шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд також визнав безпідставними, а тому відмовив в задоволенні таких вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що фінансування потреб фінансового забезпечення військової частини НОМЕР_1 здійснюється органами військового управління вищого рівня, в свою чергу керівництвом Військової частини НОМЕР_1 постійно вживаються та вживались заходи щодо здійснення належного та повного фінансового забезпечення потреб військовослужбовців, які проходять в ній службу.

Скаржник, зазначає, що рішенням Міністра оборони України у 2015-2016 роках рівень доходів військовослужбовців був підвищений за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зокрема, премії (у відсотковому та абсолютному значенні) та щомісячної додаткової винагороди, а тому відсутні підстави для застосування січня 2008 року місяцем підвищення грошового забезпечення.

Також скаржник зазначає, що на час прийняття наказу про виключення позивачки зі списків особового складу та усіх видів забезпечення Військовою частиною НОМЕР_1 були проведені усі необхідні при звільненні розрахунки, що виключає можливість звернення до суд з даним позовом.

На переконання скаржника, базовим місяцем для виплати індексації слід рахувати а січень 2016 року, а тому вимоги про застосування січня 2008 року є безпідставними.

Також скаржник зазначає, що повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до Порядку №1078 та Закону № 1282- ХІІ, належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому відсутні підстави для зобов`язання військову частину здійснити розрахунок індексації з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Окрім цього, скаржник вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме: не прийняв до уваги той факт, що позивач пропустив строк звернення до суду із позовом, встановлений статтею 122 КАС України, у зв`язку з чим, на думку скаржника, суд першої інстанції мав би застосувати до позивача наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, передбачені статті 123 КАС України.

Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог обґрунтованим та законним, у зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. .

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 у період з 07.07.2008 по 23.02.2022 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій.

Відповідно до витягу з Наказу від 23.02.2022 № 43 ОС (по стройовій частині) штаб- сержант ОСОБА_1 , фельдшер 3 підрозділу Військової частини НОМЕР_1 , звільнена Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2022 №7-РС за підпунктом «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Пpo військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України, виключена із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Під час відрахування зі списків особового складу позивачці виплачена індексація грошового забезпечення за період з 07.07.2008 по 23.02.2022 з урахуванням місяцем обчислення індексу споживчих цін січень 2016 року.

Тобто нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі.

Позивачка звернулася до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.08.2017, враховуючи базовий місяць січень 2008 року.

Листом від 14.01.2023 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для такого перерахунку, оскільки базовим місяцем для нарахування індексації є січень 2016 року.

Позивачка, вважаючи протиправною відмову, звернулася до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Так, предметом даного спору є застосування місяця обчислення індексу споживчих цін під час розрахунку та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 30.08.2017.

Військова частина НОМЕР_1 вважає, що у спірний період місяцем обчислення індексу споживчих цін є січень 2016 року, в той час як позивачка вважає, що таким місяцем у спірний період є січень 2008 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, 26 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №400/1118/21, де висловив свою правову позицію щодо правильності визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 27.07.2017 по 28.02.2018.

У цій справі Верховний Суд змінив постанову суду апеляційної інстанції та зобов`язав нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 27.07.2017 по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць).

Висновками для прийняття такого рішення слугувало наступне.

З аналізу положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 (далі - Закон №1282-ХІІ) убачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Як відзначив Верховний Суд, аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Досліджуючи обставини, в якому місяці відбулося підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, суд касаційної інстанції звернувся до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою було затверджено підвищені схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 указаної Постанови, вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.

З січня 2008 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався.

Наведена постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку, що, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 27.07.2017 по 28.02.2018.

Колегія суддів вважає, що наведене судове рішення ухвалено судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах, адже подібними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

За таких умов, доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , що січень 2016 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу у період з 01.01.2016 по 30.08.2017 є необґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про задоволення позову у відповідній частині відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у справі №400/1118/21.

Відповідаючи на доводи скаржника стосовно того, що визначення базового місяця для розрахунку індексації належить до дискреційних повноважень останнього, які суд перебирати на себе не може, колегія суддів зазначає, що за усталеною практикою Верховного Суду дискреційними повноваженнями є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Верховний Суд у своїй практиці вказував на те, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації.

Наведені висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 420/3593/20, від 12 травня 2022 року у справі № 200/7006/21, від 31 травня 2022 року у справі № 400/4491/20.

Отже, колегія суддів вважає помилковими доводи скаржника про те, що визначення базового місяця для розрахунку індексації належить до компетенції останнього, які суд перебирати на себе не може.

Також, колегія суддів вважає помилковим посилання військової частини на те, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення військовослужбовця через її непостійність, оскільки відповідно до Закону №1282-ХІІ індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною відмову у перерахунку індексації грошового забезпечення із застосуванням місяцем обчислення індексу споживчих цін січень 2008 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 30.08.2017 із застосуванням місяцем обчислення індексу споживчих цін січень 2008 року.

Стосовно посилань скаржника на пропуск позивачем строку звернення з даним позовом до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення є складовою заробітної плати і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації, в межах строків, визначених частиною 2 статті 233 КЗпП України.

З цього приводу слід зазначити, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Так, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01.07.2022 (далі Закон №2352-ХІ)) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини перша і друга статті 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22 та від 19.01.2023 у справі №460/17052/21.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" в Україні встановлений карантин через COVID-19, який був неодноразово продовжений Урядом, зокрема до 30.06.2023, та який наразі припинений.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

З огляду на викладене, доводи скаржника щодо застосування до спірних правовідносин частини п`ятої статті 122 КАС України, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки право на звернення до суду із позовом, відповідно до положень частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022) не обмежене будь-яким строком.

Враховуючи ж те, що станом на час звернення позивача до суду діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, строк визначений частиною 2 статті 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19.07.2022, не підлягає застосуванню, оскільки такий продовжений на строк дії карантину, що діяв на час звернення позивача до суду.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя В. О. Скрипченко

суддя Ю. В. Осіпов

Повне судове рішення складено 24.06.2024.