Справа № 990/188/24
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 червня 2024 року

м. Київ

справа №990/188/24

адміністративне провадження № П/990/188/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача: Шарапи В.М., суддів: Стрелець Т.Г., Стеценка С.Г., Єзерова А.А., Тацій Л.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Іщенко Юлією Артурівною до Вищої кваліфікаційної комісії судів України про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції 27.05.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана адвокатом Іщенко Юлією Артурівною до Вищої кваліфікаційної комісії судів України, в якій позивач просить визнати дії членів Вищої кваліфікаційної комісії судів України у складі колегії №3: головуючого - Сергія Чумака, членів Андрія Пасічника, Романа Сабодаша (доповідач) під час проходження 27.11.2023 суддею Голосіївського районного суду м.Києва ОСОБА_1 співбесіди - протиправними, в частині порушення членами комісії відносно судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 пункту 6 Регламенту ВККС України, а саме - принципу неупередженості.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2024 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Шарапа В.М. - головуючий суддя, судді: Єзеров А.А., Стеценко С.Г., Стрелець Т. Г., Тацій Л.В.

Верховний Суд своєю ухвалою від 03.06.2024 позовну заяву залишив без руху та встановив позивачеві строк для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії зазначеної ухвали.

Ухвала Верховного Суду від 03.06.2024 доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 04.06.2024 о 12:20.

На виконання вимог вказаної ухвали, позивач подав 13.06.2024 заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій просить Суд поновити строк звернення до адміністративного суду для захисту своїх прав та інтересів.

На обґрунтування причин пропущеного строку позивач стверджує про триваючу протиправну поведінку відповідача, посилаючись на те, що Комісія самостійно ухвалила 14.02.2024 рішення № 55/ко-24 про виправлення описки в частині внесення виправлення до пункту 94 рішення ВККС України від 27.11.2023 № 26/ко-23 про визнання судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді та до розділу «ІІХ. Висновки за результатами кваліфікаційного оцінювання судді» шляхом викладення таблиці в іншій редакції. При цьому зазначає, що вказане рішення від 14.02.2024 представник позивача отримав лише 22.03.2024.

Також зауважує, що для оцінки висловлювань членів Комісії в частині певної упередженості членів колегії ВККС, ОСОБА_1 18.01.2024 звернулась до Київського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з клопотанням про призначення лінгвістичної експертизи. Листом від 07.02.2024 ОСОБА_1 було надіслано рахунок на оплату договору та договір № 24-249-Е від 24.01.2024 між Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 щодо проведення відповідно до заяви від 18.01.2024 лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи. За результатами проведеної експертизи мовлення, судовий експерт Касянюк А.В. підготувала висновок № 249-Е від 25.04.2024 (який поданий разом з позовною заявою). При цьому, вказаний висновок було отримано наручно помічником адвоката Іщенко Ю.А. ОСОБА_3 лише 20.05.2024, про що міститься відповідний запис в журналі вихідної кореспонденції Київського відділення ЛНДІСЕ.

Оцінюючи заяву позивача про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, Суд виходить з такого.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 1 статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Зазначений висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.02.2024 у справі №990/270/23.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21.12.2010).

У справі "Устименко проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Як вже раніше зазначив Верховний Суд в ухвалі від 03.06.2024 про залишення позовної заяви без руху у цій справі, позивач, подаючи позовну заяву 27.05.2024, звернyвся до адміністративного суду з пропуском місячного строку (який закінчився 27.12.2023).

На обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, позивач подав заяву про його поновлення.

Тим не менше, Верховний Суд критично оцінює наведені в ній доводи про триваючу протиправну поведінку відповідача (в контексті ухвалення ВККС України 14.02.2024 рішення про виправлення описки у своєму рішенні від 27.11.2023, та в подальшому, отримання представником позивача 22.03.2024 копії цього рішення), позаяк зазначене, ніяким чином не спростовує пропуск позивачем строку на звернення до адміністративного суду, який, у випадку врахування цієї обставини, все одно становитиме більше трьох місяців.

Також не заслуговує на увагу твердження скаржника про поважність пропуску згаданого строку у зв`язку із зверненням до експертної установи з клопотанням про призначення лінгвістичної експертизи висловлювань членів Комісії в частині упередженості членів колегії ВККС, оскільки зазначені обґрунтування позивача є абстрактними та такими, що не містять ознак наявності перепони у вчиненні процесуальної дії протягом визначеного законодавством строку. Варто наголосити на тому, що питання про поважність причин пропуску строку на звернення до суду не може ставитися у залежність від дій, вчинених позивачем за власною ініціативою поза межами ініціювання судового розгляду спору.

Тим паче, у заяві про поновлення строку на звернення до суду, позивач не обґрунтовує, чому висновок експерта, складений 25.04.2024 за результатами проведеної експертизи, отримано наручно помічником адвоката Іщенко Ю.А. ОСОБА_3 лише 20.05.2024. Ба більше, матеріали позовної заяви не містять будь-яких доказів такого отримання.

Ураховуючи викладене вище, Верховний Суд повторно наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Натомість позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду, не зазначив об`єктивних поважних (непереборних) причин, які унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

У цьому випадку пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Позивач не навів переконливих доводів щодо вчинення ним усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту.

Отже, вирішуючи питання поновлення строку, Суд не встановив обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами.

Таким чином, за об`єктивним критерієм обставини, на які посилається позивач в обґрунтування недотримання ним строків звернення до суду, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та його поновлення.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведені мотиви, підстави, якими ОСОБА_1 обґрунтовує причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, не є поважними, а тому позовну заяву необхідно повернути.

Згідно з частиною 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.

Керуючись статтями 22, 123, 169, 243, 248, 266, КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій протиправними.

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Іщенко Юлією Артурівною до Вищої кваліфікаційної комісії судів України про визнання дій протиправними - повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

Т.Г. Стрелець

С.Г. Стеценко

А.А. Єзеров

Л.В. Тацій ,

Судді Верховного Суду