Справа № 480/11381/23
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року Справа № 480/11381/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/11381/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернулая до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1,м. Суми, Сумська область,40009), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18.11.2022 року № 69, щодо відмови в переведені на пенсію ОСОБА_1 по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 11.11.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перевести ОСОБА_1 на пенсію в зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 11.11.2022 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно свідоцтва про одруження від 1999 року позивачка та ОСОБА_2 уклали шлюб 29.12.1999 року та згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.11.2022 року Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою встановленого зразку про переведення на пенсію в зв`язку з втратою годувальника після померлого чоловіка ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До заяви про призначення пенсії позивачкою було надано д о в і д к у від 24.10.2022 №1024 яку було видано обслуговуючим кооперативом «Садівниче Товариство «Квітнева-1». Дана довідка садівничого кооперативу, на переконання позивачки, підтверджує факт спільного проживання та ведення спільного господарства її та померлого чоловіка.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18.11.2022 року № 69 позивачу було відмовлено в переведені на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з тим, що відсутній документ який підтверджує перебування позивача на утриманні померлого годувальника. Зокрема, підставою відмови позивачу у переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника є невідповідність довідки про перебування на утриманні померлого годувальника №1024 від 24.10.2022 вимогам чинного законодавства.

Натомість, позивачка просить суд врахувати, що відповідно до п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

З аналізу норми пункту 2.11 Порядку № 22-1 слідує, що ним передбачена альтернатива при визначенні документа, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї.

Ним можуть бути відомості про місце проживання разом з годувальником за однією адресою, зазначені у пункті 2.22 цього розділу (паспорт громадянина України, довідка про реєстрацію місця проживання особи у випадках, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист)).

Також документом, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, можуть бути документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

Отже, позивачка вважає, що відповідачем не наведено, яким нормам законодавства не відповідає надана позивачкою довідка. На переконання позивачки , надана нею довідка від 24.10.2022 №1024, що видана обслуговуючим кооперативом «Садівниче Товариство «Квітнева-1» у повній мірі підтверджує факт спільного проживання та ведення спільного господарства та надає право на переведення її на пенсію по втраті годувальника.

Ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Крім цього, у якості співвідповідача було залучено ГУ ПФУ в м.Києві.

Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.

Від відповідача - ГУ ПФУ в Сумській області відзиву не надійшло.

Від відповідача - ГУ ПФУ в м.Києві надійшов відзив згідно якого відповідач зазначає про те, що позовні вимоги не визнає. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ГУ ПФУ у Сумській області з урахуванням принципу екстериторіальності, розглянуто заяву гр. ОСОБА_1 від 11.11.2022 вх. № 12047 щодо переведення на пенсію в разі втрати годувальника та прийнято Рішення від 18.11.2022 № 69 про відмову в переведенні перерахунку на пенсію в частині переходу на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній документ, що засвідчує реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою на день його смерті чи документ про перебування на утриманні померлого годувальника.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно свідоцтва про одруження від 1999 року позивачка та ОСОБА_2 уклали шлюб 29.12.1999 року та згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.11.2022 року Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою встановленого зразку про переведення на пенсію в зв`язку з втратою годувальника після померлого чоловіка ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До заяви про призначення пенсії позивачкою було надано д о в і д к у від 24.10.2022 №1024 яку було видано обслуговуючим кооперативом «Садівниче Товариство «Квітнева-1». Дана довідка садівничого кооперативу, на переконання позивачки, підтверджує факт спільного проживання та ведення спільного господарства її та померлого чоловіка.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18.11.2022 року № 69, з урахуванням принципу екстериторіальності, позивачу було відмовлено в переведені на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з тим, що відсутній документ який підтверджує перебування позивача на утриманні померлого годувальника. Зокрема, підставою відмови позивачу у переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника є невідповідність довідки про перебування на утриманні померлого годувальника №1024 від 24.10.2022 вимогам чинного законодавства.

Вважаючи рішення відповідача-2 у переведенні позивачки з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, процедури призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст. 10 Закону України № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Так, згідно з ч.1 ст. 36 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, зазначеною нормою закону визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону №1058-ІV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Таким чином, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, при цьому необхідною умовою для призначення вказаним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (в редакції на час призначення пенсії за віком позивачки - 25.01.2001 року), право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Тобто, на момент виникнення спірних відносин, позивачка являлась непрацездатною особою у відповідності до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 2.3 вказаного Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Для призначення пенсії по втраті годувальника, або проведення перерахунку пенсії у зв`язку із зміною годувальника, заявником в обов`язковому порядку повинні бути надані документи, що підтверджують місце проживання (реєстрації) заявника та померлого годувальника, а також документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

При цьому, відповідно до п. 2.11 Порядку № 22-1, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 передбачено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року №1871-IX (набрання законної сили 01.12.2021 року).

Місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до набрання чинності цим Законом, не підлягає повторній реєстрації (декларуванню). Для підтвердження інформації про місце проживання (перебування), зареєстроване до набрання чинності цим Законом, особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до: 1) паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки; 2) паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон; 3) витягу з реєстру територіальної громади (п. 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).

В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка з 1977р. зареєстрована в АДРЕСА_2 (дана інформація зазначена позивачкою безпосередньо у позовній заяві так і в копії паспорту (а.с.8 на звороті). ОСОБА_2 (чоловік позивачки) був з 2020 року зареєстрований за іншою адресою - АДРЕСА_3 (а.с.11 на звороті).

До заяви про призначення пенсії позивачкою було надано д о в і д к у від 24.10.2022 №1024 яку було видано обслуговуючим кооперативом «Садівниче Товариство «Квітнева-1» (а.с.13). Дана довідка садівничого кооперативу, на переконання позивачки, підтверджує факт спільного проживання та ведення спільного господарства її та померлого чоловіка.

Згідно зазначеної довідки вказано, що позивачка та ОСОБА_2 з 01.06.2009р. проживали сумісно та вели спільне господарство за адресою: Київська область, Вишгородський район, Вишгородська територіальна громада, село Хотянівка.

Рішення від 18.11.2022 № 69 про відмову в переведенні перерахунку на пенсію в частині переходу на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було вмотивовано відсутністю документу, що засвідчує реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою на день його смерті чи документ про перебування па утриманні померлого годувальника.

Суд погоджується із висновками пенсійного органу виходячи з наступного:

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, а саме чоловікові (дружині), якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по 3 групі інвалідності.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 із змінами, внесеними 16 грудня 2020 року постановою № 25-1 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються такі документи: паспорт особи, якій призначається пенсія; довідку, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків; свідоцтво органу реєстрації актів громадянського стану про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім; довідку про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником.

За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

Відповідно до ст. 315 Цивільно процесуального кодексу України, зазначено чіткий перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, який розглядається судами, а саме: встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

до вимог ст. 293 ІДПК України, окреме провадження - це вид пепозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із роз`ясненнями, наданими ВСУ в п.2 постанови № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, фактів проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, а також фактів закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових винагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду. Зазначене свідчить, що у даному випадку захист своїх прав, у разі їх порушення, заявник має здійснювати в порядку адміністративного судочинства шляхом оскарження дій чи бездіяльності відповідного органу.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право

Згідно ст. 718 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути вказано:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

Дане встановлення факту, що має юридичне значення гр. ОСОБА_1 необхідне для перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Оскільки відсутній документ, що засвідчує реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою на день його смерті чи документ про перебування па утриманні померлого годувальника, у проведенні перерахунку пенсії за поданою заявою від 14.11.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову Позивачу в перерахунку пенсії.

За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.11.2022 року № 69, щодо відмови в переведені на пенсію ОСОБА_1 по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - є правомірним і підстави для його скасування, відсутні.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідачем доведено правомірність дій Пенсійного фонду та прийнятого рішень, натомість позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюєть у відповідності до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець