Справа № 334/898/24
Суддя: Баруліна Т. Є.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 24.06.2024
Справа № 334/898/24
Провадження № 2-а/334/21/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Мохунь М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП Карпова Володимира Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рошиян Ігор Вікторович, звернувся до Ленінського районного суду з позовом до інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП Карпова Володимира Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

27 лютого 2024 року на усунення недоліків подав уточнену адміністративну позовну заяву до Департаменту патрульної поліції, третя особа Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП Карпова Володимира Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

В позові зазначив, що 20 січня 2024 року об 14-21 год. інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Карповим Володимиром Володимировичем, відносно ОСОБА_1 , було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1279047.

Вказаною Постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Як вбачається зі змісту Постанови, штраф накладено за те, що 20.01.2024 об 14- 15 год. позивач, керуючи транспортним засобом по автодорозі М30 - 216км у смт. Війтівці АД М-30 215км, рухався зі швидкістю 90км/год. при дозволеній швидкості 50 км/год, чим перевищив встановлені швидкісні обмеження руху на 40 км/год.

Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM ТС 008385, чим порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху порушення швидкісного режиму в населених пунктах. У вказаному працівник поліції угледів адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту Постанови вбачається, що до неї додається «476604», про те, що являє собою цей набор цифр не зазначено. Про наявність інших доказів по справі, у тому числі досліджених у ході її розгляду та прийняття оскаржуваної Постанови, інформація відсутня.

Позивач вважає, що зазначена постанова серії ЕНА № 1279047 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки факт порушення вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної Постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Крім того, зазначив, що лазерний вимірювач світла TRUCAM ТС 008385 використовувався так, що поліцейський тримав його в руках, така вібрація могла дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про повірку. Ручне використання засобів автоматичної фото-відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам закону.

Також, оскаржувана постанова та матеріали справи не містять інформацїі, що прилад був встановлений в місці, які облаштовані відповідно до закону, вказана постанова не містить підпису позивача.

З огляду на вищевикладене, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (29008, м. Хмельницький, пров. Коцюбинського, 35/2) по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20 січня 2024 року серії ЕНА № 1279047 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2024 року, провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

22.03.2024 року, від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Ігоря Дідура надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В відзиві вказав, що зазначила, що під час несення служби 20.01.2024 на автодорозі М-30 «Стрий-Ізварине», 216 км, в населеному пункті смт. Війтівці, інспектором патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості LТІ 20/20 ТruCam (серійний номер ТС 0008385) було виявлено порушення Правил дорожнього руху України (ПДР) водієм транспортного засобу Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався зі швидкістю 91 км/год., при дозволеній швидкості 50 км/год. в населеному пункті, при цьому перевищуючи встановлене обмеження швидкості руху на 41 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, після чого на підставі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено поліцейськими. Вказаний факт підтверджується долученим фото- та відео заміром (додається до відзиву), на якому зафіксовано ТЗ з номерним знаком, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху України обмеження швидкісного режиму для населеного пункту.

За результатами розгляду адміністративної справи, керуючись положеннями статей 33, 284, КУпАП, до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 340 грн., шляхом винесення Постанови. Водію було оголошено постанову, порядок сплати та строки її оскарження, запропоновано примірник постанови, але ОСОБА_1 відмовився від її отримання. Лазерний вимірювач швидкості TruCam здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості. Відповідно до Інструкції виробника LaserTechnologeInc, США, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LТІ 20/20 передбачає можливість використання даного приладу як в мобільному (з рук) так і в статичному (з триноги) положенні. Тобто в першому випадку поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу, після чого прилад автоматично виконує обробку даних щодо фіксації швидкості руху. Такий спосіб використання дає можливість виявити правопорушення не в автоматичному режимі.

Мінекономрозвитком ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», було зазначено, що «лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного ручного режиму роботи, вимірювач TruCam може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі», (копія роз`яснення додається до відзиву). Отже, використання ручного вимірювача швидкості приладу TruCam в мобільному режимі (з рук), що прямо передбачено його конструкцією та підтверджується інструкцією з використання, сертифікатом відповідності та розясненням ДП «Укрметртестстандарт», беззаперечно являється обґрунтованим та законним. Згідно Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/29285 від 07.11.2023 чинного до 07.11.2024 за результатами повірки встановлено, що даний засіб вимірювальної техніки лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LТІ 20/20 ТС008385 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, при цьому діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах ± 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год; ± 1 % в діапазоні від 201 до 320 км/год.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, причини неявки суду невідомі, про дату та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законодавством порядку, шляхом направлення повістки рекомендованим повідомленням.

Представник відповідача Дідур І.І. в судове засідання не з`явився, просив відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав, які викладені у відзиві, розгляд справи проводити без його участі.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом встановлено, що 20 січня 2024 року об 14-21 год. інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Карповим Володимиром Володимировичем, відносно ОСОБА_1 , було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1279047, відповідно до якої позивача ОСОБА_1 . притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1279047 від 20.01.2024 року протиправною, прийнятою з порушенням норм діючого законодавства.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії ЕНА № 1279047 від 20.01.2024 року, посилаючись на відсутність складу адміністративного правопорушення, скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Нормами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій aбo в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав aбo інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням aбo має визначений строк.

Приписами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписами ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з вимогами п. 4. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, і ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 20.01.2024 об 14- 15 год. позивач, керуючи транспортним засобом по автодорозі М30 - 216км у смт. Війтівці АД М-30 215км, рухався зі швидкістю 90км/год. при дозволеній швидкості 50 км/год, чим перевищив встановлені швидкісні обмеження руху на 40 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM ТС 008385, чим порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху порушення швидкісного режиму в населених пунктах.

У постанові серії ЕНА №1279047 вказано, що швидкість руху VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак AP0600BH виміряно пристроєм TruCam ТС0008385.

В матеріалах справи наявні фото та відеозапис, які були долучені до відзиву, надісланим поштовим зв`язком, в якості доказу відповідачем, на яких зафіксовано, що транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_2 рухався зі швидкістю 91 км на годину на автодорозі М-30 216 КМ.

Згідно фото та схеми відрізку дороги М-30 в районі смт Війтівці, яку було долучено представником відповідача до відзиву, з позначенням напрямку руху ТЗ позивача та розташуванням дорожніх знаків 5.49 «Початок населеного пункту», 5.50 «Кінець населеного пункту», місце розташування ТЗ VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_2 в момент фіксації перевищення швидкості та місце зупинки, що збігається з місцем розташування оператора приладу TruCam ТС0008385, тобто транспортний засіб позивача рухався в зоні дії дорожнього знаку 5.49 Початок населеного пункту». Також факт розташування місця вчинення адміністративного правопорушення підтверджується і відеозаписом, який було долучено до відзиву.

Представником відповідача в обґрунтування дійсності фіксування швидкості, з якою їхав позивач по населеному пункту, надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29285 від 07.11.2023 року, дійсне до 07.11.2024 року. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, а саме Tru CAM II № ТС0008385 максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +-2км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +- 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Суд звертає увагу, що відповідно до наданих відповідачем доказів, транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_2 в межах населеного пункту рухався зі швидкість 91 км/год., в той час як в постанові працівниками поліції зазначена швидкість руху 90 км/год., тобто вже з урахуванням максимальної похибки.

Доводи позивача стосовно того, що лазерний вимірювач ТruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках (ручному режимі), а повинен бути стаціонарно змонтованим/розміщеним, є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Приписами п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» регулює порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») у листі від 01 жовтня 2019 року за № 22-38/49, вказувало, що лазерний вимірювач ТruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач ТruСАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Також з посиланням на вищевказане свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29285 від 07.11.2023 року, вбачається, що вимірювач ТruСАМ може використовуватися в ручному режимі.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про помилковість доводів позивача про порушення відповідачем порядку використання вимірювача швидкості, оскільки законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam.

Згідно з вимогами ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1363 від 28.12.2011 року «Про затвердження Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» та відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», в якій визначено категорії осіб яким відповідно до цього Закону та інших Законів України надано право на безоплатну вторинну правову допомогу, вказаними нормативно-правовими актами не встановлено обов`язку співробітників поліції викликати особі яка притягається до адміністративної відповідальності у вказаній категорії справ адвоката (захисника).

Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що відповідач якимось чином перешкоджав позивачу у користуванні своїми правами, у тому числі, не обмежував у праві отримувати правову допомогу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про доведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності визначеної ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що 20.01.2024 року позивач керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_2 , порушив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більше як на 40 км/год, а саме рухався зі швидкістю 90 км/год, чим порушив швидкісний режим в населеному пункті (дозволена швидкість не більше 50 км/год.), чим порушив п. 12.4 ПДР.

За таких обставин, відповідачем повністю доведено, що у діях позивача був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували дані, наведені в постанові по справі про адміністративне правопорушення, не навів обґрунтованих підстав, за яких вказана постанова в справі про адміністративне правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова серії ЕНА №1279047 від 20.01.2024 року про накладення адміністративного стягнення на позивача винесена при наявності події адміністративного правопорушення та вини ОСОБА_1 в його вчиненні, розмір адміністративного стягнення накладено посадовою особою та в межах санкції статті, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, тому був звільнений від сплати судового збору.

Оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 відмовлено, тому судові витрати не стягуються.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 132-1 ч.2, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП Карпова Володимира Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі- відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач : Департамент патрульної поліції, , адреса м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Третя особа: Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, адреса: м. Хмельницький, пров. Коцюбинського, буд. 35/2

Третя особа: інспектор 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП Карпова Володимира Володимировича, адреса : 29008, м. Хмельницький, пров. Коцюбинського, 35/2.

Суддя: Баруліна Т. Є.