Справа № 567/920/24
Суддя: Венгерчук А.О.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/920/24
Провадження №2-а/567/10/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Дем`янчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2051775 від 02.05.2024 та серії ЕНА №2051588 від 02.05.2024 звернувся ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що постановами по справах про адміністративні правопорушення серії ЕНА №2051775 від 02.05.2024 та серії ЕНА №2051588 від 02.05.2024, винесених інспектором ОСОБА_2 та ОСОБА_3 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафів в розмірі 340 гривень та 425 гривень.

Зазначає, що дані постанови у справі про адміністративні правопорушення мотивовані тим, що у постанові серії ЕНА № 2051588 02.05.2024, інспектором 1 взводу роти № 8 2 батальйону Управління патрульної поліції Одеської області Оргєєвою К.В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і постановою серії ЕНА № 2051775 від 02.05.2024 за ч. 1 ст. 126 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що 02.05.2024 о 11 годині 15 хвилині на трасі М-14 28 км 500 м, керуючи транспортним засобом MAN, номерний знак НОМЕР_1 , причеп BODEX НОМЕР_2 , не дотримувався швидкісного режиму і перевищив максимальну швидкість відповідно до розділу 12.9 п. б Правил дорожнього руху України, встановлену знаком 3.29, 3.31, 30.3, (обмеження максимальної швидкості 50 км/год), не надав документи після зупинки ТЗ, зокрема водійське посвідчення, техпаспорт і страховку на ТЗ для перевірки, чим порушив вимоги п. п 2.4 ПДР.

Дії посадових осіб по складанню постанов серії ЕНА №2051775 від 02.05.2024 та серії ЕНА №2051588 від 02.05.2024 вважає протиправними, а постанови необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню в зв`язку з відсутністю доказів вчинення ним адміністративних правопорушень та порушенням інспекторами норм матеріального права при складанні постанови.

Посилається на те, що правомірність постанов має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при їх ухваленні процедура була дотримана, однак будь-яких доказів, що підтверджують даний факт, інспекторами здобуто не було.

Також посилається на те, що він Правил дорожнього руху не порушував та вважає, що поліцейськими не було дотримано вимог закону при вирішенні питання про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вважає, що зміст оскаржуваних постанов не відповідає дійсності, а факт вчинення ним порушення є лише припущенням.

За вказаних обставин вважає, що оскаржувані постанови порушують його права, свободи та інтереси, відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративних правопорушень, а тому просить скасувати постанови серії ЕНА №2051775 від 02.05.2024 та серії ЕНА №2051588 від 02.05.2024.

Ухвалою суду від 31.05.2024 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному провадженні без виклику сторін, визначено сторонам строки для подання письмових заяв по суті справи. Зазначеною ухвалою строк для подання відзиву, з врахуванням положень ч.1 ст.286 КАС України, за якими адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі, було визначено до 12.06.2024.

Відповідач відзиву на позов та доказів, що підтверджують заперечення проти позову у встановлений судом строк не подав.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є правовим актом індивідуальної дії.

В судовому засіданні встановлено, що у постанові серії ЕНА № 2051588 02.05.2024, інспектором 1 взводу роти № 8 2 батальйону Управління патрульної поліції Одеської області Оргєєвою К.В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і постановою серії ЕНА № 2051775 від 02.05.2024 за ч. 1 ст. 126 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що 02.05.2024 о 11 годині 15 хвилині на трасі М-14 28 км 500 м, керуючи транспортним засобом MAN, номерний знак НОМЕР_1 , причеп BODEX НОМЕР_2 , не дотримувався швидкісного режиму і перевищив максимальну швидкість відповідно до розділу 12.9 п. б Правил дорожнього руху України, встановлену знаком 3.29, 3.31, 30.3, (обмеження максимальної швидкості 50 км/год), не надав документи після зупинки ТЗ, зокрема водійське посвідчення, техпаспорт і страховку на ТЗ для перевірки, чим порушив вимоги п. п 2.4 ПДР.

Надаючи оцінку правомірності прийнятого відповідачем за оскаржуваною постановою рішення, суд виходить з наступного.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п.1.1. ПДР, єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють ПДР.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП визначено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Отже, відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП може настати в разі порушення, зокрема, вимог дорожніх знаків.

Відповідно до п. 8.4 ПДР, дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки (інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду), б) знаки пріоритету (встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; в) заборонні знаки (запроваджують або скасовують певні обмеження в русі).

З матеріалів справи із пояснень позивача встановлено, що інспектор, зупинивши транспортний засіб, не надав доказів вчинення правопорушення, зокрема на прохання надати докази про вчинення позивачем правопорушення, інспектор показав фотографію на приладі фіксування швидкості Trucam 008402, де було видно фотографію автомобіля із зафіксованою швидкістю, але з цієї фотографії не зрозуміло чи знаходився автомобіль під час фіксування швидкості в зоні дії знака 3.29 (обмеження максимальної швидкості 50 км/год) чи ні. На прохання позивача надати відеозапис зафіксованого адміністративного правопорушення, інспектор ОСОБА_2 заявив, що відеозапис в нього відсутній. Позивачем, було проінформовано інспектора про те, що він рухався зі швидкістю 74 км/год, але помітивши знак, зменшив швидкість до 54 км/год і в зоні його дії рухався зі швидкістю 54 км/год. Але дане пояснення було проігнороване інспектором. Дана подія була зафіксована не в автоматичному режимі, так як інспектор ОСОБА_2 тримав прилад вимірювання швидкості Trucam 008402 в одній руці. Крім того попереджувальна табличка про те, що ведеться фото-, відефіксація- порушень ПДР в даному місці відсутня.

Інспектором в постанові серії ЕНА № 2051588 було вказано, що крім знака 3.29, який встановлює обмеження максимальної швидкості в 50 км/год., був знак 3.31 - Зона обмеження максимальної швидкості, за яким забороняється в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку) рух зі швидкістю, яка перевищує зазначену на знаку. Крім того в постанові вказаний знак 30.3 ПДР, що означає розпізнавальний знак автопоїзда і розділ 12.9 п. б ПДР - який вказує, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п. 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7 ПДР на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак автопоїзда. Поліцейський ОСОБА_2 не представився, не надав службове посвідчення для ознайомлення, перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення. Не надав достовірні докази, які б вказували на вчинення позивачем правопорушення, не оголосив про початок розгляду справи, не забезпечив права позивача на юридичний захист, не надав можливості надати письмові пояснення, чим порушив права позивача передбачені ст. 268 КУпАП.

Крім того, інспектор Оргєєва К.В., не застосувала ст.36 КУпАП, за якою склала б одну постанову серії ЕНА №2051775 за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. - санкція даної статті є вищою ніж санкція стаття 122 ч. 1 КУпАП (передбачає штраф у розмірі 340 грн., відповідно до постанови серії ЕНА № 2051588). За ст. 36 КУпАП при вчиненні особою адміністративного правопорушення стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Окрім того, при вирішенні спору, суд виходить і з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч.1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Доказів надання позивачу можливості в повному обсязі скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та того, що права при розгляді справи про адміністративне правопорушення були роз`яснені позивачеві під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем суду не надано.

Водночас, як зазначив позивач, відповідач при винесенні постанови не надав йому можливості скористатися своїми правами, надати пояснення чи докази, та розглянув справу одноосібно, без надання йому права на подачу доказів правомірності своїх дій.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.1 ст.122 КУпАП.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зазначені положення містяться і в п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію", які вказують, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

За змістом зазначених норм, поліцейський, з урахуванням того, що особа заперечувала факт вчинення правопорушення, мав здійснити заходи для збереження доказів правопорушення, із зазначенням тих матеріалів, що додаються до постанови (рапорт, пояснення, фотофіксація, цифровий носій відеозапису, тощо), однак такі докази зібрані не були.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідачем не було надано жодного доказу, які б доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, вказаних в оскаржуваних постановах. Інші відомості про докази, які додаються на обґрунтування винесених постанов відсутні.

Отже, поліцейським при виявлені правопорушень, фіксації правопорушень, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративні правопорушення не було дотримано вимог ст. 258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушень працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Окрім того, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи) та дійшов висновку, що всі види правопорушень розгляду у скороченому провадженні не підлягають та навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 у справі №537/2088/17, правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Згідно ч.1, 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач відзиву на позов, доказів, що підтверджують заперечення проти позову у встановлений судом строк не подав і правомірність свого рішення не довів.

Враховуючи наведене, суд вважає висновки поліцейського про порушення позивачем Правил дорожнього руху такими, що не підтверджені фактичними даними для доказування вини особи, оскільки обставини, з якими закон пов`язує настання даних подій, відповідачем не доведені.

Приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Наведене свідчить, що під час винесення постанов були порушені норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративні правопорушення та винесенні оскаржуваних постанов не було дотримано вимоги КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено правомірність винесення оскаржуваних постанов в справі про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувані постанови в справі про адміністративні правопорушення, посадовою особою їх не було мотивовано та не дотримано встановленого законом порядку їх винесення, поліцейським при їх винесенні не було зібрано відповідні докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що позиція позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП нічим не спростовується, поліцейським при винесенні рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були дотримані положення КУпАП щодо необхідності з`ясування всіх обставин справи, а тому суд вважає, що постанови про накладення на нього адміністративних стягнень у виді штрафів є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що судове рішення ухвалене на користь позивача та дотримуючись вимог ст. 139 КАС України, суд вирішив стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Як встановлено із вказаних норм, до витрат пов`язаних із розглядом справи не належать витрати на оплату банківських послуг, тому стягнення суми у розмірі 60 грн. не підлягає до задоволення.

На підставі ст.222, 258, 265-2, 283, 287, 293 КУпАП, керуючись ст.9, 246, 250, 268, 286 КАС України

вирішив:

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Одеській області (місцезнаходження: м.Одеса, вул.Академіка Корольова, 5) про скасування постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі задоволити частково.

Постанову серії ЕНА №2051775 від 02.05.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанову серії ЕНА №2051588 від 02.05.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.