Справа № 761/26040/23
Суддя: Аббасова Н. В.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/266/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Аббасової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухини А.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Козуненка Ігоря Вікторовича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до інспектора з паркування управління паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Козуненка Ігоря Вікторовича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви, мотивовані тим, що 13.07.2023 ОСОБА_1 з додатку «Київ Цифровий» стало відомо про те, що 13.07.2023 о 08:30:07, за адресою: м.Київ. вул. Антона Цедіка, 11 Інспектором з паркування управління з паркування Департаменту транспортної інфрастуктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Козуненком І.В. зафіксовано у режимі фотозйомки порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу «Mitsudishi Pajero» н.з. НОМЕР_1 , та складено постанову 1КІ № відносно ОСОБА_1 , та Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Позивач зазначає, що з оскаржуваною постановою не погоджується, вважає, що ПДР не порушувала, а тому її дії не підпадають під санкцію ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Наголошує, що сам факт здійснення зупинки у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, менше 3м. не можна вважати кваліфікуючою обставиною за ч. 3 ст. 122 КУпАП без урахування фактичної дорожньої обстановки, за якої мала місце зупинка автомобіля. В постанові про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності не зазначено яким чином належний їй автомобіль створював перешкоду дорожньому руху.

Також позивач зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови та доданих до неї матеріалів не зрозуміло, яким саме засобом здійснювалося вимірювання відстані припаркованого автомобіля до суцільної лінії розмітки, яким технічним засобом здійснювалась фото/відеофіксація правопорушення. Як вказує позивач, дії відповідача 1 по відношенню до позивача щодо складення Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу є упередженими та виглядають як додаткове покарання, а сам Акт складений відносно позивача з порушенням Порядку № 1102 від 17.12.2008 та не містить найменування, місцезнаходження та номер телефону підприємства, установи та організації, які прийняли транспортний засіб для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд скасувати постанову від 13.07.2023 року серія 1КІ №, провадження по адміністративній справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, стягнути з відповідача 2 сплачені грошові кошти, пов`язані зі складанням оскаржуваної постанови у розмірі 1 929,40 грн, що включають в себе штраф (340 грн +комісія 34 грн =374 грн), послуги з евакуації (1270 грн + комісія 127 грн = 1397 грн), за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику (144 грн +14,40 грн = 158,40 грн).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2023 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.02.2024 року від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловлено прохання у задоволенні позову відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що головним інспектором з паркування проведено заміри відстані та встановлено, що транспортний засіб позивача по вул. Антона Цедіка, 11 у м. Києві було розташовано на відстані близько 250 см. від розділювальної смуги, чим порушено приписи п. 15.9 д ПДР. Як вказує представник відповідача 2, з Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу вбачається, що головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Козуненком І.В. 13.07.2023 о 08:31 год складено даний акт. При цьому, розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортнипй засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки. Також представник відповідача 2 просить врахувати, що позивач фактично не заперечувала обставин зупинки свого транспортного засобу на проїзній частині дороги по вул. Антона Цедіка, 11 в м. Києві.

Також відповідач просив суд поновити строк для подання відзиву, визнати поважними причини пропуску строку, оскільки позов отримано лише 30.01.2024.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Наведені позивачем обставини є дійсно поважними, тому є підстави для поновлення строку для подання позову.

19.02.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зі змісту якої вбачається, що позивачка не погоджується з доводами представника відповідача викладеними у відзиві на позов.

Позивачка, її представник в судове засідання не з`явились, представник позивачки подав клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідач 1 та представник відповідача 2 у судове засідання не з`явились.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 13.07.2023 року серія 1КІ №, 13.07.2023 року о 08:30:07 год. на вул. Антона Цедіка, 11 в м. Києві водій транспортного засобу «Mitsudishi Pajero» н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , допустила порушення п. 15.9 д Правил дорожнього руху, а саме: транспортний засіб зупинено у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Технічний засіб, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення: АРМ інспектора.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п. 15.9 д) ПДР зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини та транспортним засобом, що зупинився, менше ніж 3 м.

Приписи пункту 15.9 Правил дорожнього руху мають імперативний характер, тобто зобов`язують учасника дорожнього руху діяти у чіткій відповідності до його приписів, зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини та транспортним засобом, що зупинився, менше ніж 3 м. Із матеріалів фотофіксації, які відповідачем долучаються до відзиву на позовну заяву, вбачається, що приналежний позивачу транспортний засіб було розташовано на відстані близько 250 см. від розділювальної смуги.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.

Так, за приписами ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Відповідно п. 2 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 р. № 990 (далі - Постанова № 990), тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється інспектором з паркування в разі вчинення водієм порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а також у разі вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ст. 265-4 КУпАП, для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів.

Приписами п. 1.5 ПДР встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З фотофіксації допущеного правопорушення вбачається, що розміщений позивачем автомобіль суттєво перешкоджав дорожньому руху та створював загрозу в безпеці руху, з огляду на що був тимчасово затриманий, що підтверджується Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 13.07.2023.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про скасування постанови від 13.07.2023 року серія 1КІ № та про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу вказаного правопорушення.

Щодо вимог про стягнення вартості евакуації та зберігання транспортного засобу, слід зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи, за повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігався на спеціальному майданчику чи стоянці, позивачем було оплачено витрати, пов`язані з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу у розмірі (1397,00 грн.), за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику (144,00 грн.), штраф відповідно до постанови (340 грн.)

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами факту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Враховуючи те, що судом не встановлено факту протиправної поведінки відповідача, та відсутність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та завданою позивачу шкодою, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупність, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Враховуючи ту обставину, що суд не вбачає підстав для задоволення позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 19, 25, 72, 77, 78, 90, 241-246, 250, 251, 286, 293, 295 КАС України; ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України; ст.ст. 38, 122, 251, 254, 280, 289 КУпАП, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора з паркування управління паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Козуненка Ігоря Вікторовича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Н.В. Аббасова