Справа № 420/17645/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

26 червня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши заяви представника Головного управління ДПС в Одеській області від 20.06.2024 за вхід.№ЕС/25362/24 та представника ДПС України від 24.06.2024 р. за вхід.№ЕС/25650/24 про закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ на проведення фактичної перевірки від 30.05.2024 №5412-п;

визнати протиправними дії посадових осіб ТУ ДПС в Одеській області Дахіна І.А., ОСОБА_1 та посадової особи ДПС України ОСОБА_2 щодо проведення фактичної перевірки ТОВ «ОРІОН ТОБАККО», результати якої оформлені Актом «Про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу тютюнових виробів а також тютюнової сировини, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС» №23766/15-32-09-01-03/43959001 від 05.06.2024.

визнати протиправним та скасувати Акт «Про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу тютюнових виробів а також тютюнової сировини, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС» № 23766/15-32-09-01-03/43959001 від 05.06.2024.

Ухвалою суду від 18.06.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

20.06.2024 року за вхід.№ЕС/25362/24 надійшла заява представника ГУ ДПС в Одеській області, в якій він просить закрити провадження у справі, оскільки на підставі наказу від 30.05.2024 №5412-п була проведена фактична перевірка ТОВ «ОРІОН ТОБАККО».

Позиція ГУ ДПС у Одеській області спирається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 (провадження №11-109апп21) у якій суд дійшов наступного висновку: «У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно необґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».

24.06.2024 р. за вхід.№ЕС/25650/24 надійшла заява представника ДПС України про закриття провадження у справі, оскільки згідно обставин справи, відповідачами проведено фактичну перевірку ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» з питань дотримання вимог законодавства у сфері виробництва та обігу тютюнових виробів, про що складено акт перевірки від 05.06.2024 № 23760/15-32-09-01-03/43959001, яким встановлено порушення вимог ст. 11 Закону №481.

При цьому, аналіз змісту спірних правовідносин (а саме по факту вже проведеної перевірки) дає підстави для висновку, що наказ на проведення фактичної перевірки від 30.05.2024 №5412-п, неправомірність дій контролюючого органу при проведенні перевірки та сам акт фактичної перевірки від 05.06.2024 № 23760/15-32-09-01-03/43959001 не порушують прав, свобод або інтересів позивача, що на підставі наведених вище положень частини першої статті 5 КАС України унеможливлює розгляд таких вимог у порядку адміністративного судочинства, що й також визначається самим Позивачем з огляду на зміст позову.

ДПС України також посилається на постанову від 08.09.2021 №816/228/17 Великої Палати Верховного Суду, яка виходила з того, що «якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, той це акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективний способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права».

При цьому, з позиції Великої Палати Верховного Суду неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою для визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Розглядаючи вказані заяви суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не е абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України").

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС.

Щодо наслідків допущення службових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, що згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, вказує на те, що наказ про призначення перевірки, як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може привести до відновлення порушеного права, то суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

На думку Великої Палати Верховного Суду у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Обґрунтовуючи свою позицію Велика Палата Верховного Суду посилається на два рішення Конституційного Суду України.

Так, у посиланні Великої Палати Верховного Суду на абзац 4 п. 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 наведено цитату з рішення Конституційного Суду, а саме що «... за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію». Але це тільки частинка абзацу з цього рішення. Повністю абзац виглядає так: «На підставі зазначеного пункту перехідних положень Конституції України правомірним є поширення юрисдикції Конституційного Суду України з питань про відповідність Конституції України правових актів, прийнятих до набуття чинності Конституцією України, тільки на нормативні правові акти, враховуючи, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію». Тобто це рішення стосується лише поширення юрисдикції КСУ на правові акти, що були прийняті до набуття чинності Конституцією України, і цей абзац містить лише загальне визначення терміну «ненормативні правові акти» (індивідуальні акти), і це визначення збігається з п. 19 ч. 1 ст.4 КАС України. Зрозуміло є принципова різниця між можливостю оскарження в порядку адміністративного судочинства актів індивідуальної дії, дія якого вичерпана його виконанням, та поширенням юрисдикції КСУ на правові акти, що були прийняті до набуття чинності Конституцією України.

Більш того, як вбачається з того ж рішення, юрисдикція Конституційного Суду України на правові акти, прийняті до набуття чинності Конституцією України, не поширюється і на ті ненормативні правові акти, що ще не були реалізовані або визначеній строк не сплинув.

Слід звернути увагу, що до завдань адміністративного судочинства та особливостей проведення перевірки контролюючим органом є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

У разі призначення перевірки з порушенням чинного законодавства, вона порушує права фізичних та юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Також практикою Європейського суду з прав людини у справах визначено принцип «плодів отруйного дерева», який визначає, що докази отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

Так в постанові у справі 826/24815/15 Верховний Суд зазначив, що така позиція відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України", відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили. Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Суд приходить до висновку, що дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлених умови та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема фактичних, можливий лише при дотриманні належних підстав для прийняття наказу про проведення перевірки.

Невиконання вимог норм ПК України призводить до визнання такого наказу про проведення перевірки протиправним.

Водночас, у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Великої Палати Верховного Суду зазначено: «…Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки…».

Вказаний висновок не є повністю релевантним до спірних правовідносин, оскільки рішення за наслідками такої перевірки не прийнято.

Крім того, суд зазначає, що практика Верховного Суду у спірних правовідносинах (щодо скасування наказу про проведення перевірки) свідчить про те, що суд касаційної інстанції не вбачає у спірних правовідносинах питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Так, ухвалою Верховного Суду від 10.04.2023 року у справі №240/12003/21 відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі №240/12003/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІССЯ НАФТОПРОДУКТ ПЛЮС» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, якими наказ скасовано.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.03.2024 року у справі №640/10679/22 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаргу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року у справі №640/10679/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАБАКО ДІМ» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, якими наказ також було скасовано.

В адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 2-9, 44, 45, 243, 248, 256, 293-297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника Головного управління ДПС в Одеській області від 20.06.2024 за вхід.№ЕС/25354/24 та представника ДПС України від 24.06.2024 р. за вхід.№ЕС/25696/24 про залишення позову без розгляду відмовити повністю.

Згідно із статтею 256 КАС України, ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА