Справа № 580/5167/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року справа № 580/5167/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АВТО ТИР ПЛЮС до Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю АВТО ТИР ПЛЮС (далі товариство, позивач) подало позов до Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відділ нагляду, відповідач-1) в якому просить скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 031104 від 13.06.2023, видану Державною службою України з безпеки на транспорті відділом державного нагляду (контролю) у Черкаській області та скасувати накладання штрафу на ТОВ АВТО ТИР ПЛЮС в розмірі 8500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що спірною постановою до позивача застосовано штраф за перевезення вантажу з перевищенням вагових норм розподілу ваги на вісь, яку позивач вважає протиправною та просить скасувати, зазначивши, що чек зважувань посадові особи відповідача не надали, у зв`язку із чим зауважено, що інспектор не мав законних підстав складати Довідку та Акт про перевищення вагових параметрів без чеків, які повинні мати заводський номер зважувального обладнання та без результатів повторного зважування. Звернуто увагу, що перевищення зваженого вантажу становить 120 кг, що є меншим за 5 % від допустимих 40 т, відтак позивача притягнуто до відповідальності за не передбаченими законом підставами. Крім того, відповідачем не було виміряно габаритів, не визначено одиночної осі, не визначено стадності колії а кожній осі. Також, як зазначає позивач, повторне зважування є обов`язковим, ним було сплачено кошти за повторне зважування, однак, результати повторного зважування відповідачем не оформлені. Зауважено, що автомобіль позивача не був затриманий та продовжив рух після зважування, що на думку позивача, підтверджує відсутність порушень, а позивача не було належно повідомлено та розглянуто матеріали за відсутності позивача.

Ухвалою від 19.07.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

15.08.2023 представниця відповідача-1 надала суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що за результатами здійснення 25.04.2023 уповноваженими працівниками Укртрансбезпеки рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом виявлено, що ТОВ АВТО ТИР ПЛЮС за допомогою водія ОСОБА_1 який керував транспортним засобом марки допомогою водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ д.н. НОМЕР_2 , здійснював перевезення вантажу (згідно ТТН № 8 від 25.08.2023 з перевищенням встановлених законодавством вагових норм від 5 до 10% включно при перевезенні подільного вантажу а саме: перевищення встановлених п. 22.5 ПДР вагових норм становить 6,95% (навантаження на одинарну вісь 12 т. 300 кг. при допустимій 11 т). Зазначила, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення. Стосовно доводів позову зазначила, що позивач до позову додає іншу ТТН, яка явно відрізняється від наданої службовій особі відповідача на момент проведення перевірки. Відповідальність у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу передбачена за перевищення вагових параметрів як по загальній масі так і за перевищення осьових навантажень. Вжиття заходів щодо усунення порушення та приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами та здійснення повторного зважування - це право власника великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноваженої ним особи, а не обов`язок працівника Укртрансбезпеки. Крім того, вказала що в матеріалах справи міститься Акт проведення перевірки, Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контрою, складені працівниками Укртрансбезпеки, якими зафіксовано виявлене порушення під час єдиного зважування, яке було здійснене о 12 год. 50 хв. Інших чеків зважування матеріали справи не містять, здійснення ОСОБА_2 оплати за габаритно-ваговий контроль через три години після зважування транспортного засобу позивача не є доказом здійснення повторного зважування. Засіб зважувальної техніки, що входить до габаритно-вагового комплексу та за допомогою якого здійснювалося зважування транспортного засобу позивача, перебуває на балансі КП Центру організації дорожнього руху, а не Укртрансбезпеки, що підтверджується чеком зважування від 25.04.2023. є сертифікованим, має свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки та є технічно справним. Крім того, зазначено, що заборона руху ТЗ не відноситься до компетенції Укртрансбезпеки, такими повноваженнями наділені працівники Національної поліції. Також вказано про належне повідомлення позивача про розгляд справи.

07.09.2023 позивач подав відповідь на відзив, в якій зокрема зазначив, що при здійсненні зважування транспортного засобу з сипучим вантажем, який змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, результати вимірювання, здійснені посадовими особами відповідача, не можна вважати достовірними, оскільки такі вимірювання здійснені без застосування відповідної Методики, яка б враховувала особливості вантажу, що свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. Транспортний засіб зважувався в динаміці, однак, документальних доказів того, що вимірювальний засіб придатний для зважування транспортних засобів у русі, відповідачем не надано. Крім того, зазначено, що з чеку видно, що поосьове зважування передбачає наявність даних на праву на ліву осі, але в наданих документах зазначена лише загальна вага, також в чекові не міститься жодних даних про прилад, який здійснюється зважування (відсутня назва). Представник позивача зазначив, що повторне зважування зробили 25.04.2023 о 15:36, однак у цей час посадові особи Укртрансбезпеки покинули робоче місце.

Ухвалою суду від 18.09.2023 суд вирішив здійснити розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження та продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів з 18.09.2023.

02.10.2023 представник позивача подав до суду клопотання в якому повторно зазначив, що чек (квитанція), на підставі якої відповідач склав матеріали перевірки, не може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує факт зважування транспортного засобу позивача вимірювальною технікою, оскільки у чеку відсутні реквізити приладу та він не підписаний посадовою особою. Управлінням не надано доказів повірки вагового обладнання, що було використане 25.04.2023 при зважуванні транспортного засобу позивача, на відповідність вимогам ДСТУ ОІМL R 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Вважає, що з огляду не те, що перевозився сипучий вантаж, який має здатність переміщатися, то здійснення габаритно-вагового контролю мало бути проведено лише вагами для зважування транспортних засобів у русі.

Ухвалою суду від 03.10.2023 суд вирішив залучити до участі у справі № 580/5167/23 в якості співвідповідача Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека, відповідач-2).

09.10.2023 представниця відповідача-2 надала суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що позивач до позову додає іншу ТТН, яка явно відрізняється від наданої службовій особі відповідача на момент проведення перевірки. Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного (сипучого), який під час транспортування здатний зсуватися, однак у даному випадку перевищення навантаження на одинарну вісь становило більше 2%, зокрема 6,95%. Крім того зазначила, що з огляду на виключення п.19 Порядку № 879, наявність у терміні вимірювання посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не може розцінюватися, як наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. На момент виникнення спірних правовідносин, не була затверджена відповідна методика Мінекономрозвитку, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю. Разом з тим зазначила, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення. За результатами зважування портативна система зважування (ваги) друкує квитанцію про результати зважування по кожному колесу, по кожній осі та всього транспортного засобу разом і посадові особи Укртрансбезпеки (які не здійснюють зважування, оскільки ця функція на них не покладена) за результатами отриманих вагових параметрів складають відповідні документи, які не мають ознак застосування владних повноважень. Позивач не надав доказів, що він нібито усував дане порушення на місці перевірки як і доказів здійснення КП Центр організації дорожнього руху за участю працівників Укртрансбезпеки повторного зважування транспортного засобу позивача. В матеріалах справи міститься Акт проведення перевірки, Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контрою, складені працівниками Укртрансбезпеки, якими зафіксовано виявлене порушення під час єдиного зважування, яке було здійснене о 12 год. 50 хв. Інших чеків зважування матеріали справи не містять, здійснення ОСОБА_2 оплати за габаритно-ваговий контроль через три години після зважування транспортного засобу позивача не є доказом здійснення повторного зважування. Засіб зважувальної техніки, що входить до габаритно-вагового комплексу та за допомогою якого здійснювалося зважування транспортного засобу позивача, перебуває на балансі КП Центр організації дорожнього руху, а не Укртрансбезпеки, що підтверджується чеком зважування від 25.04.2023, є сертифікованим, має свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 427 від 29.03.2023 чинні до 29.03.2024 та є технічно справним. Документи на ваги постійно перебувають безпосередньо в стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю, а не в працівників Укртрансбезпеки, оскільки вони не мають відношення до них, а тільки оформлюють матеріали у разі виявлення перевищення вагових параметрів, про що було повідомлено водію, що підтверджується відеодоказом, який надається відповідачем до матеріалів справи, у зв`язку із чим твердження позивача про відмову працівників Укртрансбезпеки пред`явити водію позивача документи на ваги вважає безпідставними. Матеріали справи не містять доказів, що водій звертався до працівника КП Центр організації дорожнього руху - оператора вагового комплексу з проханням пред`явити йому документи на ваги. Крім того, зазначено, що заборона руху ТЗ не відноситься до компетенції Укртрансбезпеки, такими повноваженнями наділені працівники Національної поліції. Також вказано про належне повідомлення позивача про розгляд справи. Твердження позивача про відсутність в чеку зважування ідентифікуючих реквізитів приладу, яким здійснювався ГВК вважає необґрунтованими оскільки ні Порядком № 879, ні будь-яким іншим чинним нормативно-правовим актом взагалі не передбачено основні вимоги та обов`язкові реквізити, які повинні бути зазначені в талоні зважування, сформованому в результаті здійснення габаритно-вагового контролю, оскільки його форма законодавчо не закріплена. Також згідно з вказаним Порядком не передбачено підписання талона зважування особою, яка проводила ваговий контроль.

Доводячи повірку засобу відповідно до статті 8 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність, відповідач надає Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 427, згідно якого, ваги для статичного зважування Лахта-У СВ-80000А, зав №1217, виробник ООО Метровес, відповідає вимогам ДСТУ ЕN45501:ІТО. Свідоцтво видане TOB Повірочна лабораторія, підписане уповноваженим, який виконував роботу з повірки та має відбиток повірочного тавра, що свідчить про їх відповідність метрологічним та технічним вимогам. Крім того зазначені ваги мають сертифікат перевірки типу № UA- TR 001 128-18 Rev.l від 09.12.2019, який не встановлює обмеження на використання зазначених ваг для зважування в русі чи в статистичному режимі. Оскільки надане свідоцтво та сертифікат не містять застережень щодо способу використання зважувального обладнання (у статичному режимі або в русі), а конструкція дозволяє зважувати транспортні засоби шляхом визначення поосьового навантаження та повної маси транспортного засобу, як в русі, та і в статиці, Ваги автомобільні електронні тензометричні Лахта-У СВ80000А в повній мірі відповідають Вимогам до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального використання, затверджених наказом Мінінфраструктури України № 255 від 28.07.2015, та забезпечують виконання покладених на Укртрансбезпеку завдань щодо перевірки дотримання перевізниками вимог законодавства, зокрема пункту 22.5 Правил дорожнього руху України в частині визначення загальної ваги та осьових навантажень шляхом проведення точного габаритно-вагового контролю. Ані Порядок № 879, ані наказ № 255 не містять прямої вказівки, що при здійснення ГВК вимірювальне обладнання, за допомогою якого здійснюється зважування транспортного засобу повинне відповідати саме вимогам ДСТУ OIML R134-1:2010 та не містять заборони використання під час здійснення габаритно-вагового контролю зважувального обладнання, яке відповідає вимогам ДСТУ EN 45501:ІТО, за умови, якщо таке обладнання пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію) та перебуває у справному стані.

У судовому засіданні 04.12.2023 суд протокольним рішенням закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті в письмовому провадженні.

На виконання вимог ухвали суду від 16.11.2023 про витребування доказів, КП Центр організації дорожнього руху листом від 30.11.2023 № 053/04-08/8308 повідомило, що протокол повторного зважування транспортного засобу MERCEDES-BENZ д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ д.н. НОМЕР_3 о 15:36 25.04.2023 був наданий водієві зазначеного транспортного засобу, у зв`язку із чим вказав про неможливість подання витребуваних доказів.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що на підставі направлення від 20.04.2023 № 000434 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами здійснення 25.04.2023 року головними спеціалістами Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Цибенком Р.С. та ОСОБА_3 рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено Акт № 354189 від 25.04.2023, відповідно до якого о 12 год. 55 хв. на а/д Р-03 с. Проліски ТОВ АВТО ТИР ПЛЮС за допомогою водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ д.н. НОМЕР_4 , здійснював перевезення вантажу (згідно ТТН № 8 від 25.08.2023 з перевищенням встановлених законодавством вагових норм від 5 до 10% включно при перевезенні подільного вантажу а саме: перевищення встановлених п. 22.5 ПДР вагових норм становить 6,95%, фактичне навантаження на одиночну вісь 12 т. 300 кг при допустимій 11 т. 500 кг).

За вказане порушення постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 13.06.2023 № 031104 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 8500,00 грн.

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України Про автомобільний транспорт від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344-III).

Статтею 6 Закону № 2344-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в т.ч. державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п. 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому Постановою КМУ від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567) державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Частинами 14, 17 статті 6 Закону № 2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За визначенням, наведеним в абзаці 54 статті 1 Закону № 2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Пунктами 12, 14 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктами 16 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів.

Суд врахував, що в силу статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

З урахуванням доводів адміністративного позову та відзиву на позовну заяву, предметом доказування у цій справі є документальна доведеність факту перевищення нормативів вагових параметрів транспортного засобу, а також наявність підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно до статті 33 Закону № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах, за нормами пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків (частина 4 статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт).

Згідно з вимогами пунктів 3, 4 Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Суд встановив, що актом від 25.04.2023 № 0071303 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів зафіксовано, що належний на праві власності позивачу вантажний автомобіль марки MERCEDES-BENZ д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ д.н. НОМЕР_2 при перевезенні вантажу (кукурудзи) допустив перевищення навантаження на одиночну вісь (фактичне осьове навантаження 12,3 т, нормативно допустиме 11,5 т). Повна маса ТЗ становить фактично 40,12 т, нормативно допустима 40 т.

Таким чином, під час здійснення органом Укртрансбезпеки габаритно-вагового контролю транспортного засобу встановлено перевищення нормативно допустимого осьового навантаження транспортного засобу.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879).

У силу вимог пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (п. 16 Порядку № 879).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п. 18 Порядку № 879).

Як встановив суд, 25.04.2023 при проведенні рейдової перевірки працівниками Укртрансбезпеки проводився точний габаритно-ваговий контроль зазначеного вище транспортного засобу, що передбачає визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті (за визначенням підпункту 11 пункту 2 Порядку № 879).

Відповідно до пункту 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Підпунктом в пункту 22.5 Правил дорожнього руху визначено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх вагові параметри не перевищують: на одну вісь 11,5 тон на автомобільних дорогах державного значення та 7 тон на автомобільних дорогах місцевого значення.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Згідно з пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з пунктами 18, 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його виконання. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Як встановив суд, відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 25.04.2023 № 0079170 та чеку результатів зважування від 25.04.2023 повна маса транспортного засобу становила 40,12 т, фактичні осьові навантаження становили: 1) 6,72 т; 2) 12,30 т; 3) 6,80 т; 4) 7,02 т; 5) 7,28 т. Тобто, ваговий параметр на одиночну вісь транспортного засобу становив 12,30 т за нормативно допустимої 11,5 т, що забороняється відповідно до чинного правового регулювання.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що ТОВ АВТО ТИР ПЛЮС за допомогою водія ОСОБА_1 , який керував зазначеним транспортним засобом, здійснював перевезення вантажу (кукурудзи) з перевищенням встановлених законодавством вагових норм від 5% до 10% включно, а саме: перевищення встановлених п. 22.5 ПДР вагових норм становить 6,95% від нормативно допустимих, навантаження на одиночну вісь склало 12,3 т при нормативно допустимих 11,5 т.

Абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановив суд, позивач допустив перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, а саме 6,95 % при перевезенні вантажу, тому відповідач правомірно застосував до позивача адміністративно-господарського штраф в розмірі 8500 грн.

Щодо доводів позивача про те, що відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування, суд зазначає таке.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.12.2021 у справі № 420/3371/21, дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин відсутня затверджена Мінекономрозвитком методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Водночас, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України № 3353-ХІІ, статті 33 Закону № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач, суд вважає, що габаритно-ваговий контроль належного позивачеві транспортного засобу проведений правомірно.

Наведене узгоджується з нормативним регулюванням, а саме скасування постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 671 пункту 19 Порядку № 879, в якій було вказано про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Отже, законодавець виключив норму про необхідність застосування будь-якої затвердженої методики визначення у спірних правовідносинах.

При цьому, зазначені обставини жодним чином не впливають на питання відповідальності перевізника за порушення габаритно-вагових параметрів, оскільки, в діях позивача має місце наявність складу правопорушення, передбаченого абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, навантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху (пункт 8.14).

Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху (пункт 12.5).

Відповідно пункту 19.1 зерно перевозять тарним або безтарним способом рухомим складом з бортовими, самоскидними та спеціальними кузовами.

Не допускаються до перевезення зернові вантажі у нестандартній або несправній тарі.

Основною тарою для зернових вантажів можуть бути цупкі, сухі, не прілі мішки, не заражені шкідниками і без сторонніх запахів.

Готуючи рухомий склад для перевезень зерна насипом, Перевізники або Замовники, згідно з Договором, забезпечують ущільнення в місцях з`єднання підлоги та бортів кузова, а також нарощування бортів кузова до висоти 1,0-1,1 м. Рухомий склад для перевезення зерна від сільгоспвиробника на приймальні пункти має бути обладнаний запонами, які надаються Замовниками. Прикріплення запон до кузова рухомого складу до початку перевезень виконується Перевізниками.

З метою встановлення маси зерна приймальні пункти та сільгоспвиробники повинні за кожною їздкою виконувати зважування рухомого складу з вантажем та без вантажу.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів, інших учасників дорожнього руху. У свою чергу, позивач, всупереч вимогам Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні не забезпечив жодним чином належного перевезення сипучого вантажу у напівпричепі, що було б достатньо для здійснення його безпечного перевезення. Безумовно, відсутність будь-якого кріплення сипучого вантажу ймовірно зумовлює його зміщення, однак в жодному разі не звільняє позивача від виконання обов`язків, передбачених чинним законодавством, та не є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої в результаті допущення ним надмірного навантаження на осі транспортного засобу.

Посилання позивача про те, що перевищення загальної маси ТЗ склало 120 кг, що є менше 5% від допустимих 40 тонн, суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідальність у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу передбачена за перевищення вагових параметрів як по загальній масі так і за перевищення осьових навантажень. В цьому випадку навантаження на одинарну вісь транспортного засобу позивача склало 12,3 т при допустимій 11,5 т, що становить 6,95%, тобто є більше 5%, за що передбачена відповідальність визначена абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Стосовно тверджень позивача про порушення відповідачем процедури здійснення габаритно-вагового контролю, оскільки не було надано водію чек зважування та документів на ваги, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Із матеріалів справи суд встановив, що за результатами габаритно-вагового контролю, посадові особи Укртрансбезпеки, у відповідності до вказаних вимог п.18 Порядку № 879 надали водієві ОСОБА_1 довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 25.04.2023 № 0079170. При цьому, суд врахував, що видача водієві чека зважування не передбачена приписами Порядку № 879.

Крім того, суд врахував, що матеріали справи містять чек результатів зважування від 25.04.2023 (а.с. 82) відомості якого повністю відповідають числовим показникам навантаження на осі, відображеним у довідці № 0079170 від 25.04.2023 та Акті № 0071303 від 25.04.2023.

Відповідно до чеку зважування, засіб зважувальної техніки, що входить до габаритно-вагового комплексу та за допомогою якого здійснювалося зважування транспортного засобу позивача, перебуває на балансі КП Центр організації дорожнього руху. Засіб вимірювальної техніки, а саме Ваги автомобільні електронні тип Лахта-У СВ-80000А/18 зав № 1217 є повіреними відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 427 від 29.03.2023 (чинне до 29.03.2024, а.с. 93) виробник ООО Метровес, відповідає вимогам ДСТУ ЕN45501:ІТО. Свідоцтво видане TOB Повірочна лабораторія, підписане уповноваженим, який виконував роботу з повірки та має відбиток повірочного тавра, що свідчить про їх відповідність метрологічним та технічним вимогам. Крім того зазначені ваги мають сертифікат перевірки типу № UA- TR 001 128-18 Rev.l від 09.12.2019, який не встановлює обмеження на використання зазначених ваг для зважування в русі чи в статистичному режимі. Оскільки надане свідоцтво та сертифікат не містять застережень щодо способу використання зважувального обладнання (у статичному режимі або в русі), а конструкція дозволяє зважувати транспортні засоби шляхом визначення поосьового навантаження та повної маси транспортного засобу, як в русі, та і в статиці, Ваги автомобільні електронні тензометричні Лахта-У СВ80000А в повній мірі відповідають Вимогам до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального використання, затверджених наказом Мінінфраструктури України № 255 від 28.07.2015, та забезпечують виконання покладених на Укртрансбезпеку завдань щодо перевірки дотримання перевізниками вимог законодавства, зокрема пункту 22.5 Правил дорожнього руху України в частині визначення загальної ваги та осьових навантажень шляхом проведення точного габаритно-вагового контролю.

Суд врахував, що ані Порядок № 879, ані наказ № 255 не містять прямої вказівки, що при здійснення ГВК вимірювальне обладнання, за допомогою якого здійснюється зважування транспортного засобу повинне відповідати саме вимогам ДСТУ OIML R134-1:2010 та не містять заборони використання під час здійснення габаритно-вагового контролю зважувального обладнання, яке відповідає вимогам ДСТУ EN 45501:ІТО, за умови, якщо таке обладнання пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію) та перебуває у справному стані.

Таким чином, ваги за допомогою яких здійснювалося зважування транспортного засобу позивача є належним засобом зважувальної техніки. При цьому, у матеріалах справи відсутні жодні докази звернення під час перевірки водія до КП Центру організації дорожнього руху, як оператора вагового комплексу щодо пред`явлення йому документів на ваги, у зв`язку із чим доводи позивача у цій частині суд вважає необґрунтованими.

Стосовно доводів позивача щодо заборони посадовими особами Укртрансбезпеки повторного зважування ТЗ позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог п.п. 23, 24 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Таким чином, вжиття заходів щодо усунення порушення та приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами є правом власника ТЗ. При цьому, можливість повторного зважування ТЗ нерозривно пов`язано із вжиттям власником ТЗ або уповноваженою ним особою заходів щодо усунення порушення та приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами.

Суд врахував, що у матеріалах справи відсутні жодні докази вжиття власником ТЗ або уповноваженою ним особою заходів щодо усунення порушення та приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами. Натомість за наслідками огляду наявного у матеріалах справи відеозапису перевірки, здійсненого на нагрудну відеокамеру посадової особи Укртрансбезпеки (оптичний носій а.с. 96), суд встановив, що посадова особа відповідача неодноразово повідомив водієві, що він не може забороняти повторне зважування ТЗ, оскільки оператором вагового комплексу є КП Центр організації дорожнього руху, а не працівники Укртрансбезпеки. Також суд зазначає, що інших чеків зважування матеріали справи не містять. Жодних інших доказів, які вказували б, що за наслідками повторного зважування ТЗ позивача, вагові параметри ТЗ позивача відповідають нормативно допустимим, матеріали справи не містять.

Суд врахував, що на виконання вимог ухвали суду від 16.11.2023 про витребування доказів, КП Центр організації дорожнього руху листом від 30.11.2023 № 053/04-08/8308 повідомило, що протокол повторного зважування транспортного засобу MERCEDES-BENZ д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ д.н. НОМЕР_3 о 15:36 25.04.2023 був наданий водієві зазначеного транспортного засобу, у зв`язку із чим вказало про неможливість його подання.

Таким чином, докази повторного зважування ТЗ 25.04.2023 о 15:36 наявні у позивача, у зв`язку із чим суд доходить висновку, що доводи позивача стосовно заборони посадовими особами Укртрансбезпеки повторного зважування ТЗ позивача є необґрунтованими.

Щодо твердження позивача про заборону руху транспортного засобу при перевищенні вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 22 Порядку № 897 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції.

Пунктом 2.4-2 ПДР встановлено, що у разі виявлення під час здійснення габаритно- вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

При цьому, зазначена заборона не відноситься до компетенції Укртрансбезпеки, оскільки такими повноваженнями наділені працівники Національної поліції, у зв`язку із чим доводи позивача у вказаних частинах суд вважає необґрунтованими.

Стосовно посилань позивача про неналежне його повідомлення про дату та час розгляду справи, суд зазначає, що 19.05.2023 відповідач рекомендованим листом із повідомленням про вручення Р 499 надіслав позивачу за місцем його реєстрації, що відповідає відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, лист від 12.05.2023 № 33983/41/24-23 про розгляд справи на 13.06.2023 (з 09-30 год до 12-00 год). Зазначений рекомендований лист вручено 23.05.2023 представнику позивача, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідачем.

Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду в постанові від 01.03.2018 у справі № 820/4810/17 відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Враховуючи викладене, факт перевищення транспортним засобом позивача встановлених законодавством габаритно-вагових норм підтверджений наявними у справі доказами, а тому суд дійшов висновку, що під час прийняття спірної постанови відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю АВТО ТИР ПЛЮС (18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 164/4, );

2) відповідач-1 Відділ державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті (18001, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 223);

3) відповідач-2 Державна службу України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 25.06.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК