Справа № 460/20442/23
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2024 року м. РівнеСправа №460/20442/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення від 30.06.2023 №41 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 23.06.2023 про призначення дострокової пенсії за віком з урахуванням періодів роботи та страхового стажу з 25.11.1987 по 25.01.1989, з 21.02.1989 по 04.04.1989, з 01.06.1992 по 05.04.1994 та призначити позивачу пенсію з дати звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.06.2023 позивач у віці 57 років звернувся до органу Пенсійного фонду для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При розгляді заяви позивача щодо призначення пенсії відповідач не зарахував до загального страхового стажу період роботи з 25.11.1987 по 25.01.1989, з 21.02.1989 по 04.04.1989 та з 01.06.1992 по 05.04.1994. Підставами незарахування таких періодів вказано, що запис в трудовій книжці завірений печаткою нового зразку «Україна» (з 25.11.1987 по 25.01.1989); нечіткий відбиток печатки (з 21.02.1989 по 04.04.1989); запис завірений печаткою старого зразку «УРСР» (з 01.06.1992 по 05.04.1994). Позивач зазначив, що здійснення записів у трудовій книжці покладено саме на роботодавця, а не на працівника, отже відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії. Зауважив, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення роботи, а відтак ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача. Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив йому в призначенні пенсії за віком, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 29.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачем відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що статтею 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків. Згідно з пунктом 6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, при призначенні пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до заяви про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій надаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника бойових дій; довідка згідно з додатком № 1 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу або документи про безпосередню участь в АТО/ООС передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації. Довідка про період (періоди) участі у бойових діях видається в порядку, який визначає Міноборони, за формою, наведеною в Додатку №2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Зауважив, що в долученій довідці за № 842 від 16.02.2016 про участь в бойових діях, та витягу з наказу № 12 від 07.05.2016 прізвище ім`я та по батькові позивача не збігається з паспортними даними ( ОСОБА_2 ). До заяви про призначення пенсії за віком позивач долучив трудову книжку серії НОМЕР_1 заповнена 07.02.1987, однак період роботи з 25.11.1987 по 25.01.1989 до страхового стажу не зарахований, оскільки запис у трудовій книжці завірений печаткою нового зразка Україна. Також підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 21.02.1989 по 04.04.1989 немає, оскільки в трудовій книжці нечіткий відбиток печатки. Період роботи з 01.06.1992 по 05.04.1994 також не зарахований до страхового стажу, оскільки запис завірений печаткою старого зразку (УРСР). Згідно з наданими документами, долученими до заяви про призначення пенсії, та даними персоніфікованого обліку довідки форми ОК-5 стаж позивача складає 22 роки 06 місяців 29 днів. На підставі вищевикладеного, ГУ ПФУ в Рівненській області правомірно було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком згідно зі ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме 25 років. Вважає, що приймаючи спірне рішення, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням від 11.09.2016 серії НОМЕР_2 .

23.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 30.06.2023 №41 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу. До загального страхового стажу позивача не зараховано період роботи: з 25.11.1987 по 25.01.1989 - запис в трудовій книжці завірений печаткою нового зразку «Україна»; з 21.02.1989 по 04.04.1989 - нечіткий відбиток печатки; з 01.06.1992 по 05.04.1994 - запис завірений печаткою старого зразку «УРСР». Страховий стаж становить 22 роки 06 місяців 29 днів. Необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить 25 років.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Стаття 1 Конституції України проголосила, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Стаття 115 Закону №1058-ІV визначає пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, згідно з пунктом 4 частини першої якої право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Таким чином, позивач може реалізувати своє право на дострокову пенсію за віком як учасник бойових дій по досягненню 55-річного віку (19.04.2021) та за наявності у нього страхового стажу не менше 25 років.

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, відповідач в рішенні від 30.06.2023 № 41 врахував до страхового стажу 22 роки 6 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії в 2023 році.

При цьому, органом Пенсійного фонду не враховано до страхового стажу позивачу періоди його трудової діяльності:

з 25.11.1987 по 25.01.1989, оскільки запис в трудовій книжці завірений печаткою нового зразка (Україна),

з 21.02.1989 по 04.04.1989 - в трудовій книжці нечіткий відбиток печатки,

з 01.06.1992 по 05.04.1994 - запис завірений печаткою старого зразка (УРСР).

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначає стаття 24 Закону №1058-ІV.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону України №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, і лише у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей або якщо наявні неправильні чи неточні записи про періоди роботи - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або якщо містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 23.06.2023 було надано, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 07.02.1987), в якій наявні такі записи про трудову діяльність позивача, зокрема:

- 21.07.1987 прийнятий на роботу в готель «Славутич» носієм багажу на туристичний сезон. Підстава: наказ №81-к від 21.07.1987 (запис №3);

- 17.10.1987 звільнений роботи в зв`язку із закінченням сезону. Підстава: наказ №116-к від 13.10.1987 (запис №4);

- 21.07.1987 прийнятий на роботу слюсарем-сантехніком 3 розряду. Підстава: наказ №95-к від 24.11.1987 (запис №5);

- 25.01.1989 звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП УРСР. Підстава: наказ №5-к від 25.01.1989 (запис №6);

- 21.02.1989 прийнятий на роботу каменярем 5 розряду Будівельного управління-451 треста «Примортрансстрой». Підстава: наказ №57-к від 20.02.1989 (запис №7);

- 04.04.1989 звільнений з роботи за статтею 31 КЗпП РСФСР за власним бажанням. Підстава: наказ №104-к від 10.04.1989 (запис №8);

- 10.06.1989 прийнятий на роботу каменярем 4 розряду Будівельно-монтажного управління №62 Будівельного треста «Варьеганстрой» по вахтово-експедиційному методу. Підстава: наказ №119-к від 09.06.1989 (запис №9);

- 12.07.1990 звільнений з роботи за статтею 31 КЗпП РСФСР за власним бажанням. Підстава: наказ №103-к від 10.07.1990 (запис №10);

- 25.03.1992 прийнятий на роботу акумуляторником 4 розряду Київського холодокомбінату Укроптм`ясомолторг тимчасово. Підстава: наказ №19-к від 24.03.1992 (запис №11);

- 25.05.1992 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням тимчасового трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України. Підстава: наказ №37-к від 19.05.1992 (запис №12);

- 01.06.1992 прийнятий на роботу охоронником Багатогалузевого науково-виробничого творчого об`єднання "Побутовик". Підстава: наказ №18-к від 02.06.1992 (запис №13);

- 05.04.1994 звільнений з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Підстава: наказ №15-к від 03.04.1994 (запис №15).

- 07.08.2000 прийнятий на роботу директором Приватного підприємства «Трона». Підстава: наказ №1-к від 07.08.2000 (запис №16).

Суд встановив, що будь-яких виправлень, закреслень чи неточностей записи трудової книжки не містять.

Записи про звільнення в трудовій книжці завірено підписом уповноваженої особи та скріплено печатками.

Оцінюючи наведені відповідачем підстави незарахування періодів роботи позивача з 25.11.1987 по 25.01.1989 (записи №5 - №6), з 21.02.1989 по 04.04.1989 (записи №7 - №8), з 01.06.1992 по 05.04.1994 (записи №13 - №15) до його страхового стажу, а саме: зауваження до відтисків печаток (нового зразка, нечіткий, старого зразка), - суд звертає увагу на таке.

По-перше, постанова Верховної Ради України Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи від 11.05.1992 №2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 №643, не містить положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів з символікою УРСР та про обов`язок користувачів щодо їх заміни.

Відтак, та обставина, що підприємство не замінило свою печатку новою (без зазначення "УРСР"), не робить документи, які засвідчені такою печаткою, неправдивими.

Тому суд вважає, що оскільки в трудовій книжці позивача наявні відповідні записи щодо спірного періоду роботи, то ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його трудового стажу.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.02.2018 у справі №275/615/17 (№К/9901/768/17), які враховуються судом при вирішенні цієї справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Суд також зауважує, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п.2.8 Інструкції №58).

Згідно з п.2.9 Інструкції №58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Відповідно до п.2.10 Інструкції №58 у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162, яка була чинною на час внесення до трудової книжки позивача записів №5 - №8 та №13.

Суд звертає увагу на те, що нечіткість відтиску печатки роботодавця на записі в трудовій книжці позивача за 1989 рік об`єктивно може бути зумовлена давністю виконання такого відтиску та фізичними властивостями штемпельної фарби.

При цьому, суд зауважує, що за приписами Інструкцій №58 та №162 законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, в свою чергу, рядові працівники жодним чином не можуть впливати на ці обставини, тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника, у даному випадку позивача, її конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Як передбачено частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пп. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (п. 4.7 розділу VI, п. 3.2 розділу ІІІ).

Таким чином, законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Всупереч наведеному, відповідачем не надано суду доказів щодо здійснення ним своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання заявнику допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Більше того, орган Пенсійного фонду, відмовляючи у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу позивача, жодних дій по самостійному отриманню додаткових документів та перевірки достовірності поданих документів не вчиняв.

Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі №672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі №127/1849/17 викладено висновки, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні чи перерахунку пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що поведінка органу Пенсійного фонду щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 25.11.1987 по 25.01.1989, з 21.02.1989 по 04.04.1989 та з 01.06.1992 по 05.04.1994 є непропорційною заявленій легітимній меті, тому її не можна вважати такою, яка вчинена обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Спірні періоди роботи позивача відображені в трудовій книжці, яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці № НОМЕР_3 та №13 - №15 відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком.

Суд зауважує, що пунктом 20 Порядку №637 визначено, що уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників приймаються для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємством, установою або організацією необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

При цьому, суд не враховує покликання відповідача у відзиві, як на підставу правомірності спірного рішення, на невідповідність прізвища позивача у довідці за № 842 від 16.02.2016 та у витязі з наказу № 12 від 07.05.2016 (Осєтров), оскільки така обставина не зумовила відмову в призначенні пенсії та зазначена в рішенні із приміткою "До відома".

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 25.11.1987 по 25.01.1989 (1 рік 2 місяці 1 день) в готелі «Славутич», з 21.02.1989 по 04.04.1989 (1 місяць 15 днів) в Будівельному управлінні-451 треста «Примортрансстрой» та з 01.06.1992 по 05.04.1994 (1 рік 10 місяців 5 днів) в Багатогалузевому науково-виробничому творчому об`єднанні "Побутовик".

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом понад 25 років страхового стажу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (23.06.2023) він досяг віку 57 років 2 місяці 5 днів.

Отже, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає документально підтвердженим, що позивач набув право на призначення дострокової пенсії за віком як учасник бойових дій відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Сукупність наведених вище обставин дає суду підстави для висновку, що відповідач, розглянувши заяву позивача від 23.06.2023, протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком, оскільки надані позивачем документи були достатніми для прийняття рішення на його користь. Отже оскаржене рішення не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту та відновленню шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу дострокову пенсію за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 25.11.1987 по 25.01.1989, з 21.02.1989 по 04.04.1989 та з 01.06.1992 по 05.04.1994.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку 19.04.2021, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відбулося 23.06.2023, то порушене право ОСОБА_1 слід відновити з 23.06.2023.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, позов слід задовольнити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 30.06.2023 №41 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_3 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 23.06.2023, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 25.11.1987 по 25.01.1989, з 21.02.1989 по 04.04.1989 та з 01.06.1992 по 05.04.1994.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 25 червня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко