Справа № 280/9766/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2024 року м.Дніпросправа № 280/9766/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі № 280/9766/23 (суддя Батрак І.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач) щодо обмеження розміру пенсії позивачу шляхом фіксації розміру пенсії з 01.12.2020 до максимального розміру пенсії та невиплати підвищення пенсії у розмірі 40% для осіб з ІІ групою інвалідності з врахуванням зростання прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність протягом 2020-2023 року, передбаченого Законами України «Про Державний бюджет України» за 2020-2023 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачу з 01.12.2020, враховуючи підвищення пенсії у розмірі 40%, для осіб з ІІ групою інвалідності з врахуванням зростання прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність протягом 2020-2023 року, передбаченого Законами України «Про Державний бюджет України» за 2020-2023 роки, та зобов`язати виплатити позивачу за вказаний період суму підвищення до пенсії у розмірі 28 305,80 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він отримує пенсію за вислугу років відповідно до «Про прокуратуру» та є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи з 20.08.2018. При цьому, відповідачем з 01.12.2020 протиправно застосовано обмеження розміру пенсії позивача десятьма розмірами прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку із чим не виплачується підвищення пенсії у розмірі 40% для осіб з ІІ групою інвалідності з врахуванням зростання прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність протягом 2020-2023 року, передбачене Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач оскаржив рішення суду першої інстанції. Посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, позивач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що п.28 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачає додаткову соціальну виплату, яка не може обмежуватись десятьма прожитковими мінімумами, для осіб які втратили працездатність.

Відповідачем надіслано відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що посилання позивача на Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII є необґрунтованим, оскільки коло пільг, які надаються особам, на яких поширюється дія цього закону, визначено в цьому ж законі. Серед таких пільг відсутнє право на незастосування до такої особи максимального розміру пенсії, передбаченого в т.ч. абз.6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII. На даний час пенсія позивача з урахуванням обмеження її максимальним розміром становить 20 930 грн..

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 23.09.2022, Управлінням соціального захисту населення Василівської РДА (дублікат), позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи з 20.08.2018.

26.07.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення перерахунку та виплати з 01.07.2020 його пенсії, враховуючи підвищення пенсії у розмірі 40% для осіб з ІІ групою інвалідності з врахуванням зростання прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність протягом 2020-2023 року, передбаченого Законами України «Про Державний бюджет України» за 2020-2023 роки.

Листом від 30.08.2023 №14054-13127/І-02/8-0800/23 відповідач повідомив про відсутність підстав для такого перерахунку та вказав, що протягом 2020 - 2023 років пенсійні виплати позивача підлягали перерахункам з урахуванням підвищення особі з інвалідністю армії, прирівняної до особи з інвалідністю ІI групи внаслідок війни відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та виплачувались.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо обмеження розміру його пенсії шляхом фіксації розміру пенсії з 01.12.2020 до максимального розміру пенсії та невиплати підвищення пенсії у розмірі 40% для осіб з ІІ групою інвалідності протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що ані положення ч.2 ст.86 Закону №1697-VII, ані наявність у позивача статусу особи, на яку поширюється дія Закону №3551-XII не є підставою для незастосування до позивача як особи, якій пенсію призначено згідно Закону №1697-VII, обмеження, встановленого абз.6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII (та ч. 1 ст. 2 Закону №3668-VI, п. 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

14 жовтня 2014 року ухвалено Закон «Про прокуратуру» № 1697-VІІ (далі - Закону № 1697-VІІ), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону № 1697-VІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

З моменту набрання чинності Законом №1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовано нормами цього Закону, зокрема ст. 86, ч. 15 якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 260/2959/21.

Зазначена норма законодавства не визнавалась у встановленому порядку Конституційним Судом України такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), отже, є чинною і підлягає виконанню.

Більш того, на час виникнення спірних правовідносин в цій справі (з 23.10.2020), вони були врегульовані також Законом від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII), який у випадку колізій правових норм підлягає пріоритетному застосуванню.

Так, Законом № 2148-VIII розділ XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнено, зокрема пунктом такого змісту:

« 13-2. Максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

При цьому винятку із застосування обмеження максимального розміру пенсії, призначеної, зокрема, на умовах Закону України «Про прокуратуру», в тому числі для осіб, які визнані інвалідами внаслідок війни, не встановлено.

Ця норма також не визнавалась у встановленому порядку Конституційним Судом України такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), отже, є чинною і підлягає виконанню.

Посилання позивача на Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон №3551-XII) також є необґрунтованим, оскільки коло пільг, які надаються особам, на яких поширюється дія цього закону, визначено в цьому ж законі. Серед таких пільг відсутнє право на незастосування до такої особи максимального розміру пенсії, передбаченого в т.ч. абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону №1697-VII.

Також поширення на особу Закону №3551-XII не припиняє та не змінює її статус для цілей ч. 1 ст. 2 Закону №3668-VI, п. 13-2 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону №1058-IV, абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону №1697-VII, оскільки позивач все ще лишається особою, якій пенсія призначена та виплачується згідно Закону №1697-VII, а тому позивач є суб`єктом, до якого застосовується відповідне обмеження максимального розміру пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ані положення ч.2 ст.86 Закону №1697-VII, ані наявність у позивача статусу особи, на яку поширюється дія Закону №3551-XII не є підставою для незастосування до позивача як особи, якій пенсію призначено згідно Закону №1697-VII, обмеження, встановленого абз.6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII (та ч. 1 ст. 2 Закону №3668-VI, п. 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV).

Відповідач зазначав, що протягом 2020 - 2023 років пенсійні виплати позивача підлягали перерахункам з урахуванням підвищення особі з інвалідністю армії, прирівняної до особи з інвалідністю ІI групи внаслідок війни відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та виплачувались.

Проте, оскільки позивач отримує пенсію за вислугу років, обчислену згідно Закону № 1697-VІІІ, розмір якої не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, то зазначене підвищення до пенсії включено до розрахунку пенсії позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, 316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі № 280/9766/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак