Справа № 160/14124/24
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про здійснення, ОСОБА_1 , перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Третього апеляційного адміністративного суду № 10/73/24 від 26.01.2024 року про розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, - з 22.05.2023 року.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити, ОСОБА_1 , виплату недоплаченого щомісячного грошового утримання судді у відставці за весь період з 23.05.2023 року.
31 травня 2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
17 червня 2024 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому зазначила, що в довідці Третього апеляційного адміністративного суду від 26.01.2024 за № 10/73/24 відсутні будь-які альтернативні судження щодо розміру грошової винагороди. Крім того, наведений у довідці розрахунок здійснений виходячи з розміру прожиткового мінімуму 2684,00 грн, а не 2102,00 грн, як стверджує відповідач. Відповідач-1 свідомо вводить суд в оману або використовує шаблон з іншої справи, не бачивши цю довідку взагалі. Також, вказала безпідставність доводів відповідач-1 щодо її вимог про виплату недоплаченого щомісячного грошового утримання судді у відставці за весь період з 23.05.2023, управління, оскільки до нього такі не заявлялись. Просила позов задовольнити у повному обсязі.
Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву до суду не направив.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , обіймала посаду судді з 09.09.2002 року по 22.05.2023 року, та звільнилася у відставку з посади судді Третього апеляційного адміністративного суду.
З 23.05.2023 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як суддя у відставці, та отримую щомісячне довічне грошове утримання.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/25728/23 від 15 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, зокрема, зобов`язано Третій апеляційний адміністративний суд видати судді у відставці ОСОБА_1 оновлену довідку станом на 22.05.2023 року про розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2023 року (2684,00 грн.).

Третім апеляційним адміністративним судом видано на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 року у справі № 160/25728/23 довідку № 10/73/24 від 26.01.2024 року про розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2023 року (2684,00 грн), в якій визначено розмір такої винагороди станом на 22.05.2023 року складає 214720,00 грн.

Через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України 07.02.2024 року позивачкою була подана заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вказаної довідки з проханням виплатити недонараховану суму довічного грошового утримання з часу виникнення права, тобто, призначення грошового утримання - 23.05.2023 року.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто відповідачем-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 14.02.2024 року було прийнято рішення від 14.02.2024 року № 54 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

На обґрунтування рішення відповідачем зазначено, що у 2024 році відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 № 3460-1Х встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року в розмірі 2102 гривні, тобто на рівні січня 2020 року. Так, як базовий розмір посадового окладу судді залежить від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то з 2021 року перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді не проводиться.

Позивачка, не погодившись із вказаним рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі по тексту - Закон №1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 4 Закону №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (частина друга статті 4).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду №4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2684,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом №1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року №11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом №1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі по тексту - Закон №1401-VIII).

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. Так, Конституція України у редакції Закону №1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що "розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій".

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Пунктом 2 частини третьої та пунктом 3 частини четвертої статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,25, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-XIV (далі по тексту - Закон № 966-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

При цьому, суд звертає увагу, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді", а також судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", разом із встановленням на 01 січня 2023 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді", розмір якого становить 2102,00 грн.

Так, зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві (01.01.2023 року), а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, отже законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Водночас, Закон України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIII.

Суд звертає увагу, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Отже, Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, неправильним є застосування при розрахунку посадового окладу судді іншої величини, відмінної від тієї, що визначена спеціальним законом.

Враховуючи вищевикладене, суд наголошує, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023 року (2684,00 грн.), на іншу розрахункову величину, яка Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.) була неправомірною.

З матеріалів справи вбачається, що Третім апеляційним адміністративним судом складено оновлену довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.01.2024 № 10/73/24, внаслідок чого позивач 07.02.2024 звернувся із заявою про перерахунок розміру довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак відповідачем відмовлено позивачу у проведення зазначеного перерахунку, оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року в розмірі 2102 гривні, тобто на рівні січня 2020 року.

Обставини, справи свідчать про те, що позивач з метою реалізації свого права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснила всі необхідні та залежні від неї дії.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не здійснило перерахунку пенсії позивачці на підставі довідки від 26.01.2024 № 10/73/24.

Суд підкреслює, що виплата суддівської винагороди регулюється ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону №1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

А отже, оскільки нарахування та виплата довічного грошового утримання судді у відставці на пряму залежить від розміру суддівської винагороди, відповідач дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для перерахунку довічного грошового утримання позивача з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01.01.2023, яке зазначене у довідці а саме: 2684,00 грн.

Належне визначення суддівської винагороди є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці суддів, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті у відповідному, законодавчо визначеному розмірі.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд уважає, безпідставними доводи відповідача про відсутність підстав для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку з тим, що після прийняття рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 будь-яких змін розміру складових суддівської винагороди судді, який працює не відповідній посаді не відбулось, оскільки підставою звернення до суду стало рішення пенсійного органу про відмову у здійсненні перерахунку на підставі довідки Третього апеляційного адміністративного суду від 26.01.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 р. по справі № 160/25728/23, яке набрало законної сили.

Доводи відповідача про те, що у довідці містяться альтернативні судження щодо розміру суддівської винагороди, яка б враховувалася для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що унеможливлює її застосування для визначення розміру довічного грошового утримання судді у відставці є безпідставні та спростовуються самим текстом довідки.

Іншу доводи відповідача не спростовують правильності висновків суду щодо права позивача на перерахунок розміру довічного грошового утримання судді у відставці на підставі виданої довідки від 26.01.2024 № 10/73/24 про розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2023 року (2684,00 грн).

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі №200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає скасуванню, як протиправне, а захист прав має бути здійснено шляхом зобов`язання відповідача-1 здійснити перерахунок довічного грошового утримання на підставі наданої довідки Третього апеляційного адміністративного суду № 10/73/24 від 26.01.2024 року про розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій визначено розмір такої винагороди 214 720,00 грн, з часу виникнення у позивачки такого права 23.05.2023 року.

Крім того, суд враховуючи клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18 червня 2024 року, у якому відповідач повідомив, що після опрацювання документів ОСОБА_1 пенсійна справа була повернута до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Отже, суд вважає, за необхідне зобов`язати відповідача-2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, де ОСОБА_1 перебуваю на обліку, та який здійснює щомісячні виплату грошового утримання, здійснити її виплату.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В адміністративному позові позивачем заявлена одна вимога немайнового характеру, за яку позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн *0.8 =968,96 грн.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 968,96 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції № 8858-7329-9383-0622 від 29.05.2024 року за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки саме скасування його рішення є основною вимогою, яка задоволена судом.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 54 від 14.02.2024 року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , судді у відставці, на підставі довідки Третього апеляційного адміністративного суду № 10/73/24 від 26.01.2024 року про розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про здійснення, ОСОБА_1 , перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Третього апеляційного адміністративного суду № 10/73/24 від 26.01.2024 року про розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 22.05.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити, ОСОБА_1 , виплату недоплаченого щомісячного грошового утримання судді у відставці за весь період з 23.05.2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ().

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев