Справа № 140/906/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/906/24 пров. № А/857/8909/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Онишкевича Т. В.
суддів -Сеника Р. П.
Судової-Хомюк Н. М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ) щодо ненарахування та невиплаті пенсії з 01.06.2023 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2023 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови максимальним розміром 1500 грн, з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 та щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000 грн відповідно до постанови № 713 з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.06.2023 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2023 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови максимальним розміром 1500 грн, з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 та щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000 грн відповідно до постанови № 713, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі № 140/906/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволені вказаного позову було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати таке рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Окрім того скаржник просив зупинити апеляційне провадження у справі № 140/906/24 до набрання законної сили рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 у справі № 320/8511/23.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 у справі № 320/8511/23 було визнано протиправним та нечинними в абзаці першому пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2023 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році (далі - Постанова № 168) застосування обмеження максимального розміру пенсії, визначеного законом, а також абзац 2 пункту 10 Постанови № 168 щодо визначення розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, який не може перевищувати 1500 гривень. Заявник вважає, що результат розгляду цієї справи залежить від результату розгляду справи № 320/8511/23, тому просить зупинити провадження.

Вивчивши матеріали справи в частині заявленого клопотання про зупинення провадження у справі, апеляційний суд вважає, що клопотання апелянта не підлягає задоволенню з таких підстав.

Пунктом 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зазначена норма передбачає обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі неможливості її розгляду до вирішення іншої справи у взаємопов`язаному спорі, що розглядається іншим судом. Неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються та встановлюються іншим судом, впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, тобто мають преюдиційне значення для цієї справи та не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно у цій справі.

Вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, суд повинен належним чином проаналізувати ймовірні наслідки набрання законної сили рішенням за результатом розгляду іншої справи, їх взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову, та відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі.

Так, апеляційний судом встановлено, що у межах справи № 320/8511/23 оскаржуються окремі положення Постанови № 168, яка є нормативно-правовим актом. Рішенням суду першої інстанції по справі № 320/8511/23, яке на даний час не набрало законної сили, окремі положення Постанови № 168 було визнано протиправними та нечинними.

Водночас, з системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України та теорії права вбачається відмінність у правових наслідках «визнання протиправним та скасування» і «визнання протиправним та нечинним» відповідного адміністративного акта.

Так, відповідно до вимог статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до абзаців 3, 4 пункту 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату ним чинності з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили або з іншого, визначеного судом моменту.

Таким чином, визнаються протиправними та скасовуються індивідуальні акти, а нормативно-правові акти визнаються протиправними та нечинними. Такі відмінності у правовому регулюванні обумовлені тим, що відповідно до приписів нормативно-правових актів виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів невизначеного кола осіб. Відповідно, скасування нормативно-правового акту впливатиме на права, свободи, інтереси та обов`язки не лише позивача, а й інших осіб, а також поставить під сумнів легітимність дій та рішень, прийнятих на підставі скасованого нормативно-правового акту та може призвести до порушення необхідного балансу між захистом прав позивача та будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, які були учасниками правовідносин, у яких застосовано оскаржуваний нормативно-правовий акт; принципу правової визначеності.

У цьому контексті суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно положень частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 у справі № 320/8511/23, у випадку набрання ним законної сили, не вплине на вирішення даної справи, оскільки не має ретроактивної дії.

За таких обставин, апеляційний суд не бачить об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 у справі № 320/8511/23, оскільки як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на даний час норми законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, були чинними, а зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у межах даної справи.

Таким чином, клопотання апелянта про зупинення провадження у справі є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 236, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 140/906/24 до набрання законної сили постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 320/8511/23 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк