Справа № 600/2142/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/2142/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у формі листа 371 від 19 квітня 2024 року та її бездіяльність щодо не складання та подання про звільнення та не проведення звільнення ОСОБА_1 з військової служби за існуючими сімейними обставинами, передбаченими абзацом 5 підпункту г пункту 2частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу згідно поданого рапорту вх.№884 від 18 квітня 2024 року, довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №070373 від 13 квітня 2023 року на ім`я дружини ОСОБА_2 , інваліда ІІІ групи, довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №577178 від 22 червня 2023 року на ім`я батька дружини ОСОБА_3 , інваліда ІІ групи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути та прийняти рішення за рапортом ОСОБА_1 вх.№884 від 18 квітня 2024 року, довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №070373 від 13 квітня 2023 року на ім`я дружини ОСОБА_2 , інваліда ІІІ групи, довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №577178 від 22 червня 2023 року на ім`я батька дружини ОСОБА_3 , інваліда ІІ групи у відповідності до абзацу 5 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на військовій службі за призовом осіб офіцерського складу. На поданий рапорт про звільнення з військової служби позивач отримав відмову у його задоволенні листом від 19.04.2024 року №371. Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки він має право на звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, а саме: наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи та дружини-інваліда ІІІ групи у відповідності до абзацу 5 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Ухвалою суду від 20 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити з підстав правомірності відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби. При цьому вказано, що позивачем дійсно було подано рапорт з додатками до військової частини НОМЕР_1 про бажання звільнитись з лав Збройних Сил України у зв`язку з сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворим батьком дружини, який є інвалідом ІІ групи, що підтверджує відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, враховуючи, що сама дружина позивача є інвалідом ІІІ групи пожиттєво. Позивачем надано як підтвердження наявності підстав для звільнення висновок лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Міська поліклініка №2 Чернівецької міської ради" щодо тестя ОСОБА_3 . Утім, такий документ не відповідає вимогам законодавства, адже відсутній медичний висновок медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 (зі змінами) "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і навчальницького складу".

Позивач правом подати відповідь на відзив не скористався.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

За таких обставин справа розглядається на підставі наявних матеріалів у межах строків, визначених статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно відомостей з посвідчення офіцера НОМЕР_2 та довідки військової частини НОМЕР_3 від 28.04.2023 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом осіб офіцерського складу у в/ч НОМЕР_3 з 04.03.2021 року по час видачі довідки.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подав на ім`я заступника командира-головного інженера військової частини НОМЕР_1 рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби, надіслати його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 по місцю проживання.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2024 року №371 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами. Відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи цей спір, суд вважає за необхідне зазначити таке.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024 строк дії воєнного часу продовжувався.

Поряд з цим відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9, 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача; публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З матеріалів справи вбачається, що звернення позивача до суду з цим позовом обумовлено наданою відповідачем відмовою у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби, що оформлена листом від 19.04.2024 року №371.

Так, згідно пункту 260 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (тут і далі Положення в редакції на час виникнення спірних відносин) військовослужбовці, під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Пунктом 233 названого Положення визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням встановлені Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07 квітня 2017 року №124 (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України у редакції на час виникнення спірних відносин).

Пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України визначені види документів, які створюються у Збройних Силах України, серед яких у тому числі є рапорт (заява), що визначається як письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до положень пункту 2.8.24 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України відмітка про надходження документа до військової частини (установи) проставляється від руки або за допомогою штампа, автоматичного нумератора на лицьовому полі в правому куті нижнього поля першого аркуша оригіналу документа. Елементами зазначеного реквізиту є скорочене найменування військової частини (установи) одержувача документа, реєстраційний індекс, дата (за потреби година і хвилини) надходження документа. У разі застосування автоматизованої системи реєстрації зазначена інформація наноситься за допомогою штрих-коду. З цією метою використовується спеціальний штамп.

Реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення (пункт 3.9.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України).

Згідно з абзацом 2 пункту 3.10.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України зареєстровані документи разом із підготовленими в службах діловодства проектами резолюцій передаються на розгляд керівництву військової частини (установи) та підрозділів у день їх надходження або наступного робочого дня у разі надходження документів у неробочий час. Телеграми, телефонограми та інші термінові документи передаються першочергово.

Пунктом 3.10.8 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України встановлено, що виконання документа передбачає збір та опрацювання необхідної інформації, підготовку проекту відповіді на документ чи нового документа, його оформлення, узгодження (у тому числі в інших органах військового управління, військових частинах (установах), подання для підписання (затвердження) керівництву військової частини (установи), а також у разі потреби підготовку для пересилання адресату.

Відповідальність за виконання документа несуть особи, зазначені в розпорядчому документі, резолюції командира (керівника), та працівники, яким безпосередньо доручено його виконання (пункт 3.10.10 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України).

Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Отже, звернення військовослужбовця з певним проханням оформлюється рапортом, який має бути адресований вищій посадовій особі та підлягає реєстрації в день надходження шляхом проставлення відмітки про його надходження в правому куті нижнього поля аркуша, що підтверджує факт одержання такого рапорту адресатом та в подальшому забезпечує здійснення контролю за його належним виконанням. Подання рапорту по команді означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому командир має приймати рішення та діяти на власний розсуд одноосібно, приймаючи відповідні рішення за рапортом військовослужбовця.

Саме вказане вище рішення відповідача, оформлене листом від 19.04.2024 року №371, в розумінні наведених приписів є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо звільнення особи з публічної (військової) служби та предметом даного позову, якому і надаватиметься правова оцінка судом, тобто дотримання відповідним суб`єктом критеріїв, наведених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Крім цього, в силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи наведене та з огляду на положення частини другої статті 19 Конституції України та визначені у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критерії оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, варто зазначити, що оскаржуване у цій справі рішення повинно ґрунтуватися на законі та бути обґрунтованим, тобто таким, що прийнято з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття такого виду рішень.

Так, з рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 , зареєстрованого відповідачем 18.04.2024 року вх.884, вбачається, що такий просив заступника командира-головного інженера військової частини НОМЕР_1 клопотати перед вищим командуванням щодо його звільнення з військової служби з підстав:

- згідно указу Президента України №149/2024 від 07.03.2024 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби»;

- у зв`язку із закінченням терміну служби для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом терміном 18 (вісімнадцять) місяців, з 01.12.2020 по 03.06.2022 року;

- згідно пп. В ч.3 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку з наявністю у батька дружини інвалідності 2 (другої) групи;

- згідно пп. В ч.3 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку з наявністю у дружини інвалідності 3 (третьої) групи пожиттєво у зв`язку із вродженою відсутністю лівої нирки.

До рапорту були додані нотаріально посвідчені копії: паспорту громадянина України батька дружини; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ; свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_5 ; висновку ЛКК 2712; висновку ЛКК 2712/1; індивідуальної програми реабілітації інваліда №2264; довідки МСЕК серія 12ААГ №577178; довідки №1003; свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 ; довідки МСЕК серія 12ААГ №070373; акту №587 підтвердження проживання без реєстрації; висновку про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг; акту проведення обстеження сім`ї №772.

Отже, з указаного слідує, що позивач фактично просив звільнити його з військової служби у зв`язку з наявністю ряду підстав, на підтвердження чого надав низку документів.

Проте, як вбачається з листа від 19.04.2024 року №371, наданого на поданий рапорт, ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами.

При цьому зміст листа свідчить про те, що відповідач фактично розглянув лише одну з підстав, зазначену позивачем у рапорті, як причину звільнення з військової служби: сімейну обставину наявність у батька дружини інвалідності 2 (другої) групи. Таку позицію відповідач обґрунтував не поданням до рапорту висновку МСЕК для батька дружини ОСОБА_3 , у якому вказувалося б про необхідність постійного стороннього догляду за такою особою, що передбачено абз. 6 Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413.

Поряд з цим суд звертає увагу на те, що у листі від 19.04.2024 року №371 відповідачем не надано жодної оцінки твердженням позивача у рапорті про наявність таких підстав для звільнення його з військової служби як закінчення терміну службу для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом терміном 18 (вісімнадцять) місяців, та у зв`язку з наявністю у дружини позивача інвалідності 3 (третьої) групи.

Так, згідно приписів частини 3 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у редакції на час виникнення спірних відносин, та на яку і посилався позивач у рапорті, зареєстрованим 18.04.2024 року вх.884) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, звільняються із служби на підставах, зокрема, у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 6 Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 (у редакції на час виникнення спірних відносин) передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Однак відповідачем не було звернуто уваги до указаних вище тверджень позивача у рапорті та, відповідно, не надано оцінки усім документам, доданим до рапорту на підтвердження зазначених у ньому підстав.

За таких обставин суд вважає необґрунтованою та передчасною відмову відповідача, оформлену листом від 19.04.2024 року №371, у звільненні позивача з військової служби.

При цьому варто зауважити, що невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Особливістю адміністративного судочинства, порівняно з іншими видами судочинства, є обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак відповідачем у відзиві на позов не доведено відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби за його рапортом, зареєстрованим 18.04.2024 року вх.884.

Доводи відзиву щодо безпідставності заявлених вимог є ідентичними змісту листа від 19.04.2024 року №371, у якому вказано про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби лише з огляду на не подання ним висновку МСЕК для батька дружини ОСОБА_3 , у якому вказувалося б про необхідність постійного стороннього догляду за названою особою.

Поряд з цим у відзиві, як і у листі від 19.04.2024 року №371, не наведено жодних обґрунтувань щодо інших підстав для звільнення позивача з військової служби, вказаних останнім у рапорті.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмову у звільненні позивача з військової служби, оформлену листом від 19.04.2024 року №371, із зобов`язанням відповідача повторно розглянути рапорт позивача, зареєстрований 18.04.2024 року вх.884.

На переконання суду, у даній ситуації саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права, у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним й узгоджується з приписами частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас суд зазначає, що заявлені у цьому позові вимоги позивача, що стосуються оскарження відмови у його звільненні з військової служби із зобов`язанням розглянути та прийняти рішення щодо звільнення з військової служби у відповідності до абзацу 5 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи) є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки частиною 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у редакції на час виникнення спірних відносин були передбачені підстави для звільнення з військової служби для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Натомість, згідно обставин даної справи, позивач проходить військову службу за призовом осіб офіцерського складу, підстави для звільнення з якої передбачені частиною 3 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

До того ж згідно змісту рапорту, зареєстрованого 18.04.2024 року вх.884., ОСОБА_1 просив звільнити його з військової служби саме на підставі положень частини 3 (а не частини 4 як у позові) статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Отже, поданий ОСОБА_1 позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, оформлену листом від 19.04.2024 року №371.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 , зареєстрований 18.04.2024 року вх.884.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 24.06.2024 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ), відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя О.П. Лелюк