Справа № 420/13849/24
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Грекової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул Вадима Андрійовича, третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна, про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул Вадима Андрійовича, третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна, про визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. щодо скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. про відкриття виконавчого провадження № 72993409 від 09.10.2023 року; зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. про відкриття виконавчого провадження № 72993409 від 09.10.2023 року.

Ухвалою суду від 29.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням особливостей провадження передбачених статтею 287 КАС України.

Ухвалою суду від 06.06.2024 витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул Вадима Андрійовича належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №72993409; витребувані матеріали зобов`язано надати до Одеського окружного адміністративного суду у строк до 25.06.2024.

Відзив на позовну заяву до суду від відповідача не надходив, витребувані судом матеріали відповідачем надано не було.

Ухвалою суду від 26.06.2024 поновлено провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначав, що вважає протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. щодо скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. про відкриття виконавчого провадження № 72993409 від 09.10.2023 року та просить суд її скасувати. Як вказав позивач, вичерпний перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню, викладено у ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» та, що у вказаному переліку відсутня постанова державного (приватного) виконавця про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено підстави винесення постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. При цьому, як вказав позивач, з аналізу відповідної норми вбачається, що в постанові про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження зазначається розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. В даному випадку, лише за наслідком повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження, витрати виконавчого провадження, зокрема додаткові, що не були стягнуті, виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у 4 відповідному виконавчому провадженні. В свою чергу, саме кінцева постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є виконавчим документом, згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», який підлягає примусовому виконанню у встановленому порядку. При цьому, формальна відповідність постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження вимогам до виконавчого документа, що перелічені у ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», не створює окремих підстав для пред`явлення такої постанови для примусового виконання у встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» порядку.

Представник позивача підтримав позовні вимоги позивача та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2019 року по справі №1519/2-1157/11 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності; задоволено позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно занятої земельної ділянки. Зобов`язано ОСОБА_1 власними силами і за свій рахунок привести до попереднього стану самовільно захоплену земельну ділянку територіальної громади міста Одеси, площею 423 кв.м. шляхом знесення самочинно реконструйованих та добудованих нежилих приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; задоволено самостійний позов Товариства з додатковою відповідальністю Одеській завод будівельно-обробних машин до ОСОБА_1 про знесення самовільно збудованого нежилого приміщення. Визначено усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з боку ОСОБА_1 шляхом знесення, демонтування самочинно побудованих та реконструйованих нежилих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , а саме літ. А: а5 - 3-1 - кабінет, площею 6,8 кв.м.; 3-2 - коридор, площею 6,1 кв.м.; 3-3 - побутова, 6,0кв.м.; 3-4 - кабінет, площею 22,2 кв.м.; 4-1 - коридор, площею 15,3 кв.м.; а6 - 5-1 - виробниче приміщення, площею 102,5 кв.м.; 5-2 - підсобне, площею 5,5 кв.м.; 5-3 - підсобне, площею 5,8 кв.м.; 5-4 - підсобне, площею 6,1 кв.м.; 5,5 - санвузол, площею 3,5 кв.м.; 5-6 - підсобне, площею 4,6кв.м; 5-7 - антресоль, площею 7,7 кв.м.; А-1 - 6-1 - виробниче приміщення, площею 59,7кв.м.; 10-1 - кабінет, площею 58,0 кв.м., загальною площею 309,8 кв.м.

17.01.2023 року Малиновським районним судом міста Одеси виданий Товариству з додатковою відповідальністю Одеській завод будівельно-обробних машин виконавчий лист у цивільній справі №1519/2-1157/11.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною від 02.02.2023 року відкрито виконавче провадження ВП №70915901 з виконання виконавчого листа №1519/2-1157/11 від 17.01.2023 року, виданого 17.01.2023 року Малиновським районним судом м. Одеси, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з боку ОСОБА_1 шляхом знесення, демонтування самочинно побудованих та реконструйованих нежилих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , а саме літ. А: а5 - 3-1 - кабінет, площею 6,8 кв.м.; 3-2 - коридор, площею 6,1 кв.м.; 3-3 - побутова, 6,0кв.м.; 3-4 - кабінет, площею 22,2 кв.м.; 4-1 - коридор, площею 15,3 кв.м.; а6 - 5-1 - виробниче приміщення, площею 102,5 кв.м.; 5-2 - підсобне, площею 5,5 кв.м.; 5-3 - підсобне, площею 5,8 кв.м.; 5-4 - підсобне, площею 6,1 кв.м.; 5,5 - санвузол, площею 3,5 кв.м.; 5-6 - підсобне, площею 4,6кв.м; 5-7 - антресоль, площею 7,7 кв.м.; А-1 - 6-1 - виробниче приміщення, площею 59,7кв.м.; 10-1 - кабінет, площею 58,0 кв.м., загальною площею 309,8 кв.м.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шевченко Тетяною Сергіївною від 25.08.2023 року у виконавчому провадженні ВП №70915901 з виконання виконавчого листа №1519/2-1157/11 від 17.01.2023 року, виданого 17.01.2023 року Малиновським районним судом м. Одеси, визначено для боржника ОСОБА_1 розмір додаткових витрат виконавчого провадження у сумі 400000 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шевченко Тетяною Сергіївною від 28.08.2023 року ВП №70915901 відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України Про виконавче провадження закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1519/2-1157/11.

При цьому, постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецулом В.А., розглянуто заяву стягувача про примусове виконання постанови №70915901, виданого 05.10.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. про стягнення додаткових витрат виконавчого провадження за оплату демонтажних робіт згідно рахунку №32 від 11.04.2023 у розмірі 400 000,00грн. та відкрито виконавче провадження від 09.10.2023 ВП №72993409(а.с.9).

Представник ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. із заявою про скасування постанови про відкриття провадження у справі від 09.10.2023 ВП №72993409, з підстав, що постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження відсутня в переліку рішень, що підлягають примусовому виконанню, викладеного у ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» та саме постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є виконавчим документом(а.с.13-16).

Листом Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул Вадима Андрійовича від 20.03.2024 №41067 повідомлено заявника, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на приватних виконавців.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 2 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За правилами статті 3 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 18 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, у тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, має право: залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Частиною 1 статті 42 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

У частині 2 статті 42 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII визначено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно із частинами 3, 4 статті 42 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

При цьому, згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що постанова приватного виконавця про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, яка відноситься до витрат виконавчого провадження, є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню.

Під час прийняття рішення у справі, суд також враховує, що постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 25.08.2023 року, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною на виконання виконавчого листа №1519/2-1157/11 від 17.01.2023 року, була предметом розгляду у справі №420/25691/23.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі №420/25691/23 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни, третя особа товариство з додатковою відповідальністю Одеський завод будівельно-обробних машин про визнання протиправною та скасування постанови.

Так, Одеський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про правомірність прийняття постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шевченко Тетяни Сергіївни від 25.08.2023 року у виконавчому провадженні ВП №70915901 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у сумі 400 000 грн.

Частиною 4 ст.78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що постанова приватного виконавця про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, яка відноситься до витрат виконавчого провадження, є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню, правомірність визначення додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 400 000,00грн у ВП №70915901 встановлена рішенням суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. щодо скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. про відкриття виконавчого провадження № 72993409 від 09.10.2023 року; зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. про відкриття виконавчого провадження № 72993409 від 09.10.2023 року.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. 287 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.