Справа № 600/2172/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 червня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/2172/24-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії.

Позивач просив суд:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скасувати наказ №324 від 13 листопада 2023 року про призначення ОСОБА_1 для проходження військової служби та звільнити ОСОБА_1 з військової служби шляхом виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 21 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання позовної заяви у відповідності до вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

На виконання вимог указаної ухвали суду позивачем подано позовну заяву в новій редакції, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час дії воєнного стану;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скасувати наказ №324 від 13 листопада 2023 року про призначення ОСОБА_1 для проходження військової служби та звільнити ОСОБА_1 з військової служби шляхом виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до суду й доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 10 червня 2024 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишено без руху. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви на десять днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надання доказів поважності причин його пропуску. Роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде повернута позивачу.

20 червня 2024 року представником позивача подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено, що причинним зв`язком протиправного, на думку позивача, призову його на військову службу є саме те, що 23 липня 2020 року він був визнаний непридатним до походження військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час, виключно через що він був зарахований до обліку військовозобов`язаних. Лише факт його зарахування на облік військовозобов`язаних у 2020 році і дозволив призвати позивача на військову службу у 2023 році у зв`язку з мобілізацією. Проте, якби 23 липня 2020 року військово-лікарська комісія дійшла вірних висновків про те, що позивач придатний до військової служби, його у відповідності до закону не було би зараховано до обліку військовозобов`язаних, відповідно до чого не існувало би правового підґрунтя призвати його на військову службу під час мобілізації. У зв`язку з цим позивач просить суд врахувати дійсні обставини, які виникли ще в 2020 році. Значний період часу позивач не був обізнаний про порушення його прав, оскільки не відчував на собі таких наслідків. З`ясування суті обставин та досудове врегулювання спору стало можливим тільки після призову позивача на військову службу та збору матеріалів та доказів, отриманих від відповідачів.

Розглянувши подану заяву та перевіривши матеріали позову, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, спеціальним строком для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, у справах щодо проходження публічної служби законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до адміністративного суду з позовом за їх захистом.

Згідно матеріалів справи, спірні правовідносини виникли у зв`язку з протиправним, на думку позивача, призовом його на військову службу під час дії воєнного стану та подальшим призначенням на проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , тобто спірні відносини стосуються прийняття та звільнення позивача з публічної служби.

Як вбачається зі змісту позовної заяви у новій редакції, позивач зазначає, що згідно з довідкою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 серпня 2023 року №1/6769 позивач був визнаний придатним до проходження військової служби та в подальшому призваний на військову службу під час дії воєнного стану.

Вказане підтверджується доданою до матеріалів позову довідкою військово-лікарської комісії від 30 серпня 2023 року №1/6769, виданою ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з якою 30 серпня 2023 року було проведено медичний огляд ОСОБА_1 і визнано придатним до військової служби.

Дослідженням змісту картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 судом встановлено, що в такій наявна відмітка з підписом ОСОБА_1 про надання ним у повному обсязі інформації щодо стану його здоров`я та попередження його про надання неповної та недостовірної інформації.

Крім цього, як вбачається зі змісту витягу оскаржуваного позивачем наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 листопада 2023 року №324, виданого на підставі телеграми командувача Сил підтримки Збройних Сил України від 09 листопада 2023 року №343/5444, ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 з 13 листопада 2023 року.

Враховуючи викладене, перебіг строку звернення до адміністративного суду з цим позовом почався:

- з позовною вимогою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час дії воєнного стану з 31 серпня 2023 року (наступного дня з дата визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 30 серпня 2023 року №1/6769);

- з позовною вимогою до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання скасувати наказ №324 від 13 листопада 2023 року про призначення ОСОБА_1 для проходження військової служби та звільнити ОСОБА_1 з військової служби шляхом виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 14 листопада 2023 року (наступного дня з дати дата зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 згідно з оскаржуваним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 листопада 2023 року №324).

Отже, строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах, установлених законом, тривав:

- з позовною вимогою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час дії воєнного стану до 02 жовтня 2023 року (30 вересня та 01 жовтня 2023 року вихідні дні);

- з позовною вимогою до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання скасувати наказ №324 від 13 листопада 2023 року про призначення ОСОБА_1 для проходження військової служби та звільнити ОСОБА_1 з військової служби шляхом виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 до 14 грудня 2023 року.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, з цією позовною заявою позивач звернувся до суду лише 17 травня 2024 року (згідно відомостей про формування позову в системі «Електронний суд» та відбитку штампу канцелярії суду), тобто із значним пропуском строку звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, даний позов подано до адміністративного суду з пропуском строків звернення до суду.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, в якій колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки викладені і Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі №420/1782/23, де вказано, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Надаючи оцінку доводам поданої на виконання вимог ухвали суду від 10 червня 2024 року заяви представника позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду суд зауважує, що в такій не зазначено жодних обставин, які унеможливлювали або істотно перешкоджали ОСОБА_1 особисто звернутися до суду з позовом про визнання протиправними дій щодо призову на військову службу під час дії воєнного стану у встановлений законом місячний строк безпосередньо після проходження ним військово-лікарської комісії 30 серпня 2023 року (як зазначено судом вище, такий строк тривав з 31 серпня 2023 року по 02 жовтня 2023року).

Також у названій вище заяві не вказано жодних причин, які перешкоджали або унеможливлювали особисто ОСОБА_1 у строк з 14 листопада 2023 року по 14 грудня 2023 року звернутися до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 №324 від 13 листопада 2023 року про призначення ОСОБА_1 для проходження військової служби та звільнення його з військової служби шляхом виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, як вбачається із заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, поданої на виконання ухвали суду від 10 червня 2024 року, в такій зазначено, зокрема, що у позові та раніше поданих клопотаннях не висловлювалась незгода з результатами ВЛК від 30 серпня 2023 року.

Проте наведене не узгоджується зі змістом позовної заяви (у новій редакції), поданій на виконання ухвали суду від 21 травня 2024 року, в якій представник позивача вказувала, що питання щодо правомірності дій ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині проходження ВЛК та здійснення призову ОСОБА_1 виникло у кінці 2023 року.

Крім цього представник позивача вказала, що перебіг строку звернення до суду з цим позовом мав розпочатись з моменту відмови військової частини НОМЕР_3 виключити позивача зі списків особового складу військової частини.

Вказані доводи суд вважає безпідставними, оскільки представником позивача у даній заяві не вказано жодних норм чинного законодавства, якими встановлено механізм обов`язкового досудового врегулювання спору між військовослужбовцем і військовою частиною щодо виключення його зі списків особового складу військової частини.

Стосовно доводів представника позивача у заяві від 20.06.2024 року про те, що причинним зв`язком протиправного призову позивача на військову службу є саме те, що 23 липня 2020 року він був визнаний непридатним до походження військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час, виключно через що він і був зарахований до обліку військовозобов`язаних, а також про те, що починаючи з 2020 року позивач значний період часу не був обізнаний про порушення своїх прав, оскільки не відчував на собі таких наслідків, суд вкотре вважає за необхідне зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Так, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Беручи до уваги наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, надаючи оцінку доводам представника позивача в указаній вище частині, суд зауважує, що пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі (в даному випадку пасивність поведінки позивача полягала в тому, що останній ще у 2020 році був визнаний непридатним до проходження військової служби та обмежено придатним до проходження до військової служби, проте наслідків таких дій він не відчував на собі до моменту призову його на військову службу під час мобілізації) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом.

У клопотанні від 20.06.2024 року (як і в попередньому клопотанні від 06.06.2024 року заяві, оцінку доводам якого надано в ухвалі суду від 10.06.2024 року) не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення позивачем усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зі змісту доводів, наведених представником позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 20.06.2024 року, не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами та наявністю перешкод об`єктивного і непереборного характеру, які б унеможливили або значно утруднили можливість реалізації ОСОБА_1 особисто або в порядку представництва права на судовий захист у строк, установлений процесуальним законом для звернення до адміністративного суду.

Не звернення до суду з адміністративним позовом через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Тому, наведені представником позивача причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачеві.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

3. Роз`яснити, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк