Справа № 120/15325/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 червня 2024 р. Справа № 120/15325/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "100 ШИН+" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "100 ШИН+" звернулося до суду з адміністративним позовом до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішень.

Позовні вимоги обґрунтовано прийняттям відповідачем протиправного рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зокрема, акцентує увагу на тому, що наданий перелік документів повним чином підтверджує заявлену ним митну вартість товару. Окрім того, зауважує, що відповідач неправомірно застосував другорядний метод при визначенні митної вартості.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, зауважує, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Також зауважує, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, відтак застосовуються другорядні методи визначення митної вартості.

Разом із відзивом відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням сторін.

Визначаючись щодо вказаного клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 12, 257 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з частинами 5, 6 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З вищенаведеного слідує, що законодавчо не встановлено обов`язку прийняття рішення про призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін у разі наявності про це відповідного клопотання сторони.

Суд наголошує, що у поданому клопотанні не наведено жодних конкретних мотивів, обґрунтувань у чому полягає складність справи та необхідність проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Зміст клопотання не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Відтак, вказане клопотання не підлягає задоволенню.

Окрім того, до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник вказує, що ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини справи.

02.01.2019 року між ТОВ "100 ШИН+" (покупець) та "QINGDAO RIOSTONE INTERNATIONAL TRADE LLC", Китай (продавець) укладено зовнішньоекономічний договір № 100SH-RIO19 від 02.01.2019 року, відповідно до умов якого ТОВ "100 ШИН+" відвантажує, а "QINGDAO RIOSTONE INTERNATIONAL TRADE LLC" приймає та оплачує вантажні та легкові шини та сталеві диски у кількості та по цінам, вказаним у комерційних інвойсах, що є невід`ємною частиною договору.

Ціна за товар визначена у доларах США за одиницю товару та вказана у інвойс. Сума контракту визначається згідно інвойсу, умови поставки визначаються згідно Інвойс.

Так, відповідно до умов контракту сторони узгодили інвойс № UASH2307А від 09.05.2023 року відповідно до якого була узгоджена номенклатура, ціна та кількість товару.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем була подана до митниці електронна митна декларації № 23UA53U5 від 03.07.2023 року, в якій митна вартість товару визначена за ціною договору, та наступні документи для підтвердження митної вартості товару: рахунок-проформа від 08.05.2023 № UASH2307А, рахунок-фактура (інвойс) від 09.05.2023 № UASH2307А, довідка про транспортні витрати від 26.06.2023 № 26062023, довідка про вартість перевезення від 28.06.2023 № 5, платіжна інструкція в іноземній валюті від 25.05.2023 № 69, контракт від 02.01.2019 № 100SH-RIO19 з доповненнями від 02.01.2019, від 30.10.2020 та від 28.04.2022, копія декларації країни відправлення від 09.05.2023 № 00417456 з перекладом на українську мову.

Опрацювавши вказані документи, Вінницькою митницею за результатом виконання митних формальностей було встановлено ряд розбіжностей. Зокрема, наданий до митного оформлення контракт від 02.01.2019 року № 100SH-RIO19 з доповненнями від 02.01.2019, від 30.10.2020 та від 28.04.2022 складений згідно п. 11.3 двома мовами російською та англійською. Митну вартість декларантом заявлено за 1 методом (за ціною договору), проте термін (строк) дії договору згідно додатку до нього від 30.10.2020 року закінчився 31.12.2022 року. Окрім того, зауважено, що до митного оформлення не надано доказів для підтвердження вартості перевезення. Також, контролюючим органом встановлено не відповідність дати оплати товару згідно умов договору та відмінності декларації країни відправлення від 09.05.2023 №00417456 із перекладом на українську мову та країною здійснення торгівлі.

З огляду на вказане Вінницькою митницею винесена картка відмови у прийнятті митної декларації № UA401020/2023/001006 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2023/000069/2 від 05.07.2023 року, яким митну вартість товару визначено за другорядним методом на рівні 3,056 дол. США / кг.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями Вінницької митниці, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 цього Кодексу.

Частиною першою статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою та третьою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю, відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин одинадцятої та дванадцятої статті 264 МК України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Суд наголошує, що такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відповідно до матеріалів справи, з метою належного оформлення товару подало до контролюючого органу, зокрема зовнішньоекономічний договір від 02.01.2019 року № 100SH-RIO19 з доповненнями від 02.01.2019 року, від 30.10.2020 року та від 28.04.2022 року складений згідно п.11.3 двома мовами російською та англійською.

Так, митну вартість декларантом заявлено за першим методом (за ціною договору).

Відповідно до доводів відповідача, строк дії вказаного договору закінчився 31.12.2022 року.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем під час надання пояснень та додаткових документів, до митного оформлення було надано додаткову угоду від 30.12.2022 року, відповідно до якої вказаний договір пролонговано до 31.12.2024 року.

Суд наголошує, що пролонгація договору означає продовження дії договору на передбачений строк і на тих самих умовах, які були передбачені раніше, якщо така можливість передбачена договором та немає заяв від сторін про його припинення або зміну умов.

Натомість, відповідачем не взято до уваги наявність додаткової угоди до контракту від 02.01.2019 року № 100SH-RIO19.

Окрім того, опрацювавши вказаний договір, митним органом зазначено, що наданий до митного оформлення контракт від 02.01.2019 року № 100SH-RIO19 з доповненнями складений згідно пункту 11.3 двома мовами - російською та англійською, що не відповідає вимогам 254 МК України.

Так, відповідно до ст. 254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування.

Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Законом України від 10.04.2008 року № 250-VI "Про ратифікацію Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі" ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі.

Таким чином, у разі складення документа, що подається до митного оформлення, або офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, митний орган не вправі вимагати від декларанта перекладу такого документа українською мовою.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2020 року у справі № 520/10709/18.

Офіційними мовами СОТ є англійська, французька, іспанська.

Тобто, переклад документів, поданих англійською мовою, не вимагається.

Окрім того, суд зауважує, що кожен контрагент самостійно визначає, якою мовою чи мовами він може користуватись у своїх господарській діяльності на рівні з державною мовою країни своєї реєстрації.

До того ж, мова, якою складено зовнішньоекономічний договір не може впливати на числові значення складових митної вартості та її визначення.

Суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини першої статті 254 МК України вимагати переклад українською мовою документів, наданих декларантом разом з митною декларацією, митний орган може лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд відхиляє аргументи відповідача щодо мови зовнішньоекономічного договору та строку його дії.

Оцінюючи позицію митного органу щодо відсутності документів, що підтверджують витрати на послуги з транспортування, суд керується наступним.

Підпунктом 6 пункту 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати, рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Суд звертає увагу на відповідача, що вказаний перелік документів не є вичерпним.

Натомість, застосована у цьому положенні синтаксична конструкція, вказує на те, що зазначений перелік містить лише приклади документів, що підтверджуються витрати на транспортування, а не імперативну вказівку на їх наявність.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем до митного оформлення на підтвердження транспортних та супутніх витрат за маршрутом Gdansk (Польща) до Рава Руська (Україна ) було надано довідку про транспортні витрати № 26062023 від 26.06.2023 року, що містить відомості про вартість вантажно-розвантажувальних та супутніх витрат; містить номери контейнерів (в т.ч. контейнер TXGU5272714), що в повній мірі співпадає з товаросупровідними документами, що були подані до митного оформлення, що дозволяє ідентифікувати даний документ, як такий, що підтверджує складову митної вартості даної поставки.

Окрім того, надано довідку про транспортні витрати № 5 від 28.06.2023 року, що містить відомості про вартість перевезення з пункту відправлення до митного кордону України. Зокрема, у вказаній довідці зазначено ідентифікаційні відомості транспортного засобу, номер та дату CMR ( 14/17 ), посилання на Інвойс (UASH2307А від 09.05.2023 року), що в повній мірі співпадає з товаросупровідними документами, що були подані до митного оформлення.

Також, позивачем до митного оформлення було надано договір транспортного експедитування Б/Н від 24.03.2023 року, рахунок фактуру № 05.06.2023 від 20.06.2023 року, банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг № 74 від 22.06.2023 року та разовий договір-заява про перевезення № 20230627/1 від 27.06.2023 року.

Судом враховано, що позивачем до матеріалів позовної заяви долучено рахунок на оплату № 5 від 06.07.2023 року; акт надання послуг № 5 від 06.07.2023 року; банківський платіжний документ про оплату № 12233 від 10.07.2023 року, що, відповідно, не могли бути надані під час митного оформлення, з огляду на дату їх складання у рамках господарських правовідносин.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано документи, які містять відомості про вартість транспортних витрат, а отже доводи викладені в спірному рішенні про коригування митної вартості товарів щодо відсутності документів про транспортування не знайшли підтвердження.

Контролюючим органом у рішенні про корегування митної вартості контролюючим зазначено, що в наданих до митного оформлення рахунку-проформі від 08.05.2023 року № UASH2307А та рахунку-фактурі (інвойс) від 09.05.2023 року № UASH2307А зазначені умови оплати товару, а саме 100% оплати (передоплати) перед завантаженням товару, проте згідно коносаменту (Bill of lading) від 08.05.2023 року № QGD0232554 завантаження відбулось 08.05.2023 року, а платіжна інструкція в іноземній валюті від 25.05.2023 року № 69, що суперечить умовам п.5.2 контракту.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що позивачем порушено умови зовнішньоекономічного договору в частині термінів плати.

Разом з тим, суд наголошує, що здійснення оплати товару пізніше узгодженої договором дати - є виключно свідчення порушення зовнішньоекономічного договору та жодним чином не свідчить про зменшення митної вартості.

Так, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо того, що позивачем було сплачено іншу суму, а ніж зазначену в рахунку-фактурі (інвойсі).

Принагідно, суд зауважує, що виконання чи не виконання умов договору виходить з договірних правовідносин між контрагентами та у контексті наведеного не впливає на митні формальності.

У свою чергу митні органи не є суб`єктом владних повноважень, на які законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням угод.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі № 815/137/17 .

Більше того, суд наголошує, що у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 804/4680/16 зроблено висновок про те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

У постанові від 02.06.2022 року у справі № 460/2674/20 Верховним Судом наголошено, що обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Відтак, суд вважає безпідставними вказані доводи відповідача.

Щодо аргументів відповідача про розбіжність декларації країни відправлення країни відправлення №00417456 від 09.05.2023 року і перекладом на українську мову, а також того, що країна призначення вантажу та країна здійснення торгівлі у вказаному документі Польща, суд зазначає наступне.

Надана митна декларації країни відправлення (як в мові оригіналу, так і перекладу) містить данні про відправника вантажу (QINGDAO RIOSTONE INTERNATIONAL TRADE LLC), вантажоодержувача (ТОВ "100 ШИН+"), умови поставки (CFR), містить посилання на інвойс, вагу, найменування товару, кількість товару та вартість товару, що в повній мірі збігаються з даними, зазначеними в товаросупровідних документах, що надані до митного оформлення.

У свою чергу це дозволяє ідентифікувати митну декларацію країни відправлення з партією Товару, що оцінюється.

Окрім того, судом враховано, що при здійсненні митного контролю, працівниками митниці не встановлено розбіжностей щодо найменування товару, ваги та інших характеристик, про що, зокрема свідчить фотофіксація.

В розумінні частини другої статті 53 МК України експортна декларація не є основним документом, що підтверджує митну вартість

До того ж, експортна митна декларація складається експортером, відповідно до вимог законодавства чинного в країні експортера (Китаї), а Покупець Товару не відповідає за заповнення митної декларації країни відправлення, яка оформляється у відповідності до законодавства, країни відправлення та внесення до неї відповідної інформації.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 813/1350/14.

Крім того, відповідач, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У той же час відповідач не навів жодних відомостей про те, яким саме чином зазначення в експортній декларації "країна призначення" Польща, впливає на визначення митної вартості.

Рішення відповідача не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.04.2020 року у справі №140/804/19, від 11.06.2020 року у справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року у справі №820/231/16, від 19.03.2020 року у справі № 808/4127/15.

Відповідач не довів, що зазначення в експортній декларації "країна призначення" Польща, впливає на числові значення складових митної вартості.

З таких підстав, суд відхиляє аргументи відповідача щодо недоліків експортної декларації.

Відповідач, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У той же час відповідач не навів жодних відомостей про те, яким саме чином вищезазначене впливає на визначення митної вартості товару чи складові митної вартості.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про надання позивачем митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, визначеної за основним методом, а відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Окрім того, суд вважає за доцільне зауважити щодо застосування відповідачем резервного методу.

Частина друга статті 55 МК України визначає, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 18.08.2021 року у справі № 160/4944/19 та у постанові від 04.11.2021 року у справі № 120/2634/19-а.

Відповідач посилається на митну декларацію №UA209170/2023/40461 від 26.05.2023, за якою товар № 1 оформлявся за ціною 4,0100 дол.США/кг (ціна товару, вказана в графі 45 МД, вирахувана за курсом долара США (гр.23 МД) поділена на вагу товару, зазначеного в гр.38 МД) за 6 (резервним) методом, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів, за таким товаром.

Суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач посилається на митну декларацію від 20.10.2022 року № UA500020/2022/018378, за якою випущений у вільний обіг товар від цього саме продавця/виробника QINGDAO RIOSTONE INTERNATIONAL TRADE LLC FIRST FLOOR 948 EAST (BUILDING NO.45 BEIJING ROAD QINGDAO FREE PORT ZONE SHANDONG PROVINCE) тому самому імпортеру ТОВ "100 ШИН+" за тим самим договором № 100SH-RIO19 від 02.01.2019 - "Шини пневматичні гумові нові для вантажних автомобілів з індексом навантаження більш як 121, тип протектора дорожний (всесезонний); камерні та безкамерні: - 315/70R22,5 мод.D-735L - 234шт. індекс навантаження - 152/148; індекс швидкості - M, посадочний діаметр - 22,5; загальна кількість 234 шт. Виробник "QINGDAO RIOSTONE INTERNATIONAL TRADE LLC."

Разом з тим, суд наголошує, що відповідачем під час коригування митної вартості товару за ціною ідентичних товарів проведено без врахування вимог ч.7 ст.59 МК України, яка визначає, що у разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Так, судом встановлено, що митницею було здійснене митне оформлення товару позивача за МД № UA500020/2022/000320 від 06.01.2022 року, а саме: вантажні шини, продавець "QINGDAO RIOSTONE INTERNATIONAL TRADE LLC", митна вартість визначена на рівні 2,99 долари США/ кг. нетто та за МД № UA500020/2022/000295 від 06.01.2022 року, вантажні шини, продавець "QINGDAO RIOSTONE INTERNATIONAL TRADE LLC", покупець ТОВ "100 ШИН+", митна вартість визначена на рівні 2,85 долари США/ кг. нетто.

Тобто було здійснене оформлення ідентичного товару який був поставлений на митну територію України тим самим продавцем, за ціною нижчою ніж в джерелах цінової інформації використаних відповідачем. Натомість відповідачем не взято до уваги наявність до уваги відомостей про ціну ідентичного товару, що є меншою, ніж обрана.

Враховуючи вищевикладене, за умови відсутності належних доказів правомірності прийнятих відповідачем рішень, суд доходить до висновку, що картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2023/001006 та рішення Вінницької митниці про корегування митної вартості № UA401000/2023/000069/2 від 05.07 2023 року підлягають скасуванню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "100 ШИН +" (автодорога Київ-Чернігів-Нові Яриловичі 25 км, сільрада Княжицька, Броварський р-н, Київська обл., ) до Вінницької митниці (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, ) про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправними та скасувати рішення Вінницької митниці про корегування митної вартості № UA401000/2023/000069/2 від 05.07 2023 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2023/001006;

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "100 ШИН +" понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович