Справа № 400/2247/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2247/24

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

повний текст судового рішення

складено 29.03.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУПФ) та просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо обчислення позивачу пенсійної виплати у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2011р. №1210;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ), за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством, на підставі довідки про заробітну плату в зоні відчуження в 1986-1990 роках, наявної в матеріалах пенсійної справи позивача.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Миколаївською обласною державною адміністрацією 05.10.2023р..

Згідно з розрахунку пенсії по пенсійній справі № 83 (форма РС-право) позивачу призначено з 06.04.1999р. пенсію за віком відповідно до Закону №796-ХІІ.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААг № 511274 позивачу встановлено 13.10.2023р. ІІ групу інвалідності.

27.11.2023р. позивач звернувся із заявою про перехід на інший вид пенсії відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ.

Відповідач здійснив в 2023 році перерахунок пенсії позивачу, при обчислені якої застосував заробітну плату (дохід), визначену виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2023 року

10.01.2024р. позивач подав відповідачу заяву, в якій просив перерахувати розмір пенсійної виплати відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ.

Листом від 24.01.2024р. №1446-575/В-02/8-1400/24 відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні його звернення, оскільки в матеріалах його пенсійної справи відсутня довідка про заробітну плату в зоні відчуження за формою, яка затверджена наказом №644.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача є дані про розмір заробітної плати позивача, одержаної ним в зоні відчуження в 1986-1990 роках, та про періоди роботи там, тобто усі необхідні та достовірні відомості, які необхідні для перерахунку пенсії позивача за статтею 54 Закону №796-ХІІ. Отже, відповідач протиправно обчислив розмір пенсії по інвалідності позивача із врахуванням заробітної плати, визначеної виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, а не одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Абзацом другим пункту 13 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про прокуратуру» та цього Закону, призначається одна пенсія за вибором особи. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до Закону України «Про прокуратуру», та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів державного бюджету. Порядок фінансування пенсій, призначених відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлюється зазначеними законами.

Особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків (пункт 1 статті 9 Закону №796-ХІІ).

Частиною першою статті 54 Закону №796-XII встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Згідно з частиною третьою статті 59 Закону №796-ХІІ при обчисленні пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа військовослужбовців, у тому числі військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт під час проходження військової служби (військових зборів), внаслідок чого стали особами з інвалідністю, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, при обчисленні пенсії по інвалідності із числа військовослужбовців, які брали участь безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, враховується за бажанням особи заробітна плата, яка:

або одержана за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків;

або визначена виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 (категорія 1) та є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується відповідно посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим Миколаївською обласною державною адміністрацією 05.10.2023р., та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААг № 511274.

10.01.2024р. позивач подав відповідачу заяву, в якій просив перерахувати розмір пенсійної виплати відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ. До цієї заяви позивач не додав довідки про заробітну плату в зоні відчуження за формою, яка затверджена наказом № 644.

Відтак, відповідач зобов`язаний був перерахувати розмір пенсії позивача згідно зі статтею 54 Закону №796-ХІІ, а саме: з врахуванням заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідач відмовив позивачу в задоволенні його звернення, оскільки в матеріалах його пенсійної справи відсутня довідка про заробітну плату в зоні відчуження, яка затверджена наказом №644, про що його проінформував листом від 24.01.2024р. № 1446-575/В-02/8-1400/24.

Таким чином, спір у цій справі зводиться до того, чи мав повноваження відповідач перерахувати позивачу пенсію відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ за відсутності довідки про заробітну плату в зоні відчуження, яка затверджена наказом №644.

Так, форма довідки про заробітну плату в зоні відчуження затверджена наказом №644 на виконання пункту 9 Типового положення про комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2012р. №886 (далі Типове положення № 886).

Згідно з абзацом першим пункту 8 Типового положення №886 регіональна комісія розглядає письмові заяви громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) і осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі заявник), про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника.

Відповідно до пункту 9 Типового положення №886 за результатами опрацювання поданих заявником документів регіональна комісія у місячний строк з дати реєстрації заяви приймає рішення про достатність підстав для видачі довідки про заробітну плату. За бажанням заявника його може бути запрошено на засідання регіональної комісії.

Рішення регіональної комісії оформляється протоколом, який підписується її головою та присутніми на засіданні членами.

Форма довідки про заробітну плату встановлюється Мінсоцполітики.

З наведеного вбачається, що довідка про заробітну плату в зоні відчуження за формою, затвердженою наказом №644, видається лише відповідною регіональною комісією у разі, коли підприємство, установу або організацію, в якій особа працювала, ліквідовано без правонаступника, тобто коли відсутня можливість встановити відповідний розмір оплати праці, одержану особою в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Окрім того, чинними нормативно-правовими актами не встановлено обов`язок особи подавати для призначення пенсії за статтею 54 Закону №796-ХІІ довідку про заробітну плату в зоні відчуження виключно за формою, затвердженою наказом № 644.

Разом з тим, згідно даних трудової книжки позивача, у 1986 році він працював у Центральному науково-дослідному дизельному інституті ЦНІДІ (м.Санкт-Петербург).

З 30.05.1986р. по 08.07.1986р. брав участь в ліквідації наслідків Чорнобилської АЕС як військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується військовим квитком позивача.

У довідці Федерального державного унітарного підприємства «Центральний науково-дослідний дизельний інститут» №1 вказано дані про розмір заробітної плати позивача за червень і липень 1986 року.

Усі вищенаведені документи є у пенсійній справі позивача.

Тобто, як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, у відповідача є дані про розмір заробітної плати позивача, одержану ним в зоні відчуження в 1986-1990 роках та про періоди роботи там, тобто усі необхідні та достовірні відомості, які необхідні для перерахунку пенсії позивача за статтею 54 Закону №796-ХІІ.

Більш того, враховуючи місцерозташування підприємства, де працював позивач у 1986 році, на сьогодні в нього відсутня об`єктивна можливість отримати довідку про розмір заробітної плати за відповідний період роботи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що відповідач протиправно обчислив розмір пенсії по інвалідності позивача із врахуванням заробітної плати, визначена виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, а не одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук