Справа № 280/1635/23
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Справа № 280/1635/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., представника позивача: адвоката Логачова В.В., представника відповідача: Школової Ю.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК» (69013, м.Запоріжжя, вул. Базова, буд. 9-а; )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд. 166; код ЄДРПОУ ВП 44118663)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК» (далі позивач, ТОВ «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК») до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2 від 19.01.2022, прийняте ГУ ДПС у Запорізькій області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2 від 19.01.2022, прийняте ГУ ДПС у Запорізькій області.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що за результатами проведеної фактичної перевірки контролюючий орган встановив, що відповідно до наданих документів та бази даних Єдиного реєстру акцизних накладних (далі - ЄРАН) позивачем в перевіряємому періоді придбано важких дистиляторів (газойлів) без урахування обсягу пального, отриманого через паливо роздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії, з перевищенням гранично допустимого обсягу придбання пального 1000 кубічних метрів, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позивач повинен був зареєструвати територію, на якій відбувається навантаження, за адресою м.Запоріжжя, вул. Стартова, 1Ж, як акцизний склад, чого зроблено не було. Позивач не заперечує отримання пального в обсязі, встановленому відповідачем під час перевірки, однак вважає, що контролюючий орган безпідставно не врахував, що частина придбаного пального в обсязі 245 845 л була відвантажена безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, які використовуються позивачем у власній господарській діяльності. Оскільки наливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі, відповідно до положень п.п. 14.1.6. п.14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) не є акцизним складом, то обсяг пального, який зберігався в паливних баках транспортних засобів позивача, та не зберігався на території за адресою м.Запоріжжя, вул. Стартова 1Ж, не підлягав врахуванню до загального обсягу пального для визначення обов`язку реєстрації місця зберігання як акцизного складу. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22.03.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 24.04.2023.

10.04.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що згідно наданих до перевірки документів та податкової інформації з зареєстрованих акцизних накладних встановлено, що позивач у періоді, що перевірявся, придбав важкі дистиляти (газойлі) (код УКТ ЗЕД ), без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, та отримав пальне об`ємом, що перевищує 1000 кубічних метрів - допустимий обсяг отриманого пального для невизнання акцизним складом території або приміщення, де відбувається навантаження-розвантаження та зберігання пального. Постачання позивачу пального здійснювалось автоцистернами, які на відміну від паливозаправника не обладнані пістолетом або паливозаправним краном, відповідно, не можуть здійснити злив пального з автоцистерни до паливного бака транспортного засобу позивача. Після отримання позивачем протягом одного календарного року (тобто в будь-який день року від його початку) пального більш ніж 1000 кубічних метрів (1 000 000 літрів), на нього не розповсюджуються виключення, визначені пп. 14.1.6. п.14.1 ст.14 ПК України. Відповідно, приміщення або територія на митній території України, де позивач розливає, навантажує-розвантажує та зберігає пальне, є акцизним складом, а одразу після перевищення отриманого протягом календарного року пального в обсягах понад 1000 кубічних метрів, у позивача виник обов`язок по реєстрації акцизного складу, відповідно, позивач є розпорядником акцизного складу. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 24.04.2023 відкладено підготовче засідання на 24.05.2023.

02.05.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем залишено поза увагою наявність у позивача паливо-роздавальної колонки, в якій наявний паливо роздавальний кран, в систему якого входить насос для наповнення та зливу, система подачі палива, лічильник рідини, роздавальний клапан та роздавальний рукав з пістолетом, а отже постачання палива з автоцистерни відбувалося саме через вказані пристрої. Паливо-роздавальна колонка має ідентичну комплектацію, як і паливозаправник, відповідно вона може виконувати усі функції, необхідні для відвантаження палива в бак транспортного засобу. Звертає увагу, що під час фактичної перевірки представники контролюючого органу мали можливість не тільки переглянути договори оренди та купівлі продажу транспортних засобів, а й безпосередньо оглянути транспортні засоби та перевірити наявність другого паливного баку на кожному з них. Зазначає, що головним у випадку визначення поняття «акцизний склад» є саме місце зберігання пального. Отже, обсяг пального, що заправлений у паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої, не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального у розумінні вказаної норми.

18.05.2023 відповідачем подано до суду заперечення, в яких зазначає, що до обсягів отриманого пального протягом року не додається тільки пальне, яке завантажується в місцях роздрібної торгівлі пальним, тобто на АЗС з відповідною ліцензією на такий вид діяльності.

Ухвалою суду від 24.05.2023 продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 21.06.2023.

Ухвалою суду від 21.06.2023 зупинено провадження у справі, призначено наступне підготовче засідання на 04.10.2023.

Ухвалою суду від 04.10.2023 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 04.10.2023 зупинено провадження у справі, призначено наступне підготовче засідання на 15.11.2023.

Ухвалою суду від 15.11.2023 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 15.11.2023 відкладено підготовче засідання на 04.12.2023.

Ухвалою суду від 04.12.2023 зупинено провадження у справі, призначено наступне підготовче засідання на 10.01.2024.

Ухвалою суду від 10.01.2024 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 10.01.2024 зупинено провадження у справі, призначено наступне підготовче засідання на 31.01.2024.

18.01.2024 представником позивача подано заяву про збільшення підстав позову, за змістом якої зазначає, що висновки контролюючого органу базуються на підставі односторонніх даних контрагента ТОВ «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК», яке є користувачем ЄРАН та вносило власне створені відомості до реєстру. В той же час, позивач не був користувачем бази даних ЄРАН, оскільки не підпадає під статус платника акцизного складу. Посилання на відповідну базу даних як на підставу вжиття певних дій з боку позивача обмежує права платника податків, оскільки платник податків, не зареєстрований в базі даних ЄРАН, не може переглядати відомості щодо себе, які внесені сторонніми особами та не можуть примушувати до вчинення дій незареєстрованим платникам податків. Також вказує, що, приймаючи рішення про проведення фактичної перевірки та оформлюючи відповідний наказ, контролюючий орган для належного визначення юридичної підстави, разом із відображенням підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зобов`язаний також вказати відповідну фактичну підставу (або отримання інформації про порушення, або здійснення визначених законодавством функцій, або за наявності сукупності підстав вказати обидві). У самому наказі про призначення перевірки, податковий орган не конкретизує суть порушення. На думку позивача коректність формулювання відповідної підстави також впливає на оцінку правомірності наказу. Податковий орган, отримавши від ДПС інформацію про можливе порушення позивачем податкового законодавства стосовно зберігання пального без отримання ліцензії, призначив фактичну перевірку з підстав здійснення функцій, визначених законодавством, але за період діяльності з 01 липня 2019 року по день закінчення перевірки, з метою здійснення контролю за додержанням вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортування пального; виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, розширивши межі проведення перевірки та коло питань щодо фактичних залишків пального та про обсяг обігу пального, які можуть бути перевірені під час проведення фактичної перевірки. Таким чином, предмет фактичної перевірки не відповідає підставам, наявність яких зумовила призначення податковим органом такої перевірки.

31.01.2024 до суду надійшов відзив від відповідача на позовну заяву з урахуванням збільшення підстав позову, в якому зазначає, що не визнає позов з уточненими підставами, вказує, що з метою виконання функцій, передбачених ст.19-1 ПК України, проведено аналіз наявної податкової інформації з ЄРАН, відповідно до якої позивач протягом січня 2019 вересня 2021 років отримав значні об`єми пального за відсутності ліцензії на право здійснювати діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , пов`язану з обігом пального, а також виявлено відсутність повідомлень форми №20-ОПП від позивача про наявні транспортні засоби, як об`єкти оподаткування за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою для висновку про необхідність проведення фактичної перевірки. Сам по собі факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише передбаченим законом заходом для встановлення обставин, необхідних для здійснення контроля за дотриманням законодавства в межах компетенції податкових органів. Неправомірність дій органу контролю за призначенням та проведеними перевірками не може бути предметом окремого позову, але бути підставою за позовом про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цій підставі для скасування таких рішень не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вказати на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Ухвалою суду від 31.01.2024 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 31.01.2024 прийнято до розгляду заяву про зміну підстав позову; зупинено провадження у справі до 20.03.2024, призначено наступне підготовче засідання на 20.03.2024.

Ухвалою суду від 20.03.2024 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 20.03.2024 зупинено провадження у справі, призначено наступне підготовче засідання на 24.04.2024.

24.04.2024 до суду надійшли додаткові письмові пояснення від представника позивача, в яких звертає увагу, що перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятись в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 24.04.2024 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 24.04.2024 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 29.04.2024.

29.04.2024 представником відповідача подано додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що до 06.09.2021 позивач здійснював діяльність зі зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), яка потребує ліцензування, за відсутності відповідної ліцензії, у зв`язку з чим було виявлено наявність передбачених пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України підстав для призначення фактичної перевірки. Звертає увагу, що позивач погодився з прийнятим за наслідкам фактичної перевірки податковим повідомленням-рішенням, яким до позивача застосовано штрафні санкції за зберігання пального без наявності ліцензії, отже, факти, які стали підставою для призначення фактичної перевірки позивача, підтверджені в ході фактичної перевірки.

Ухвалою суду від 29.04.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20.05.2024.

Ухвалою суду від 29.04.2024 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 20.05.2024 відкладено розгляд справи на 29.05.2024.

У судовому засіданні 29.05.2024 суд заслухав вступне слово та пояснення представників сторін. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у заявах по суті справи, з урахуванням заяви про збільшення підстав позову, та додаткових письмових поясненнях, просив позов задовольнити. Представник відповідача підтримав заперечення проти позову, викладені у заявах по суті справи та додаткових письмових поясненнях, просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 29.05.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.06.2024.

29.05.2024 представник відповідача подав клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, наполягав на позиції, викладеній у заявах по суті справи, просив відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання 29.05.2024 представник позивача не з`явився, про дату час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, просив відкласти судовий розгляд справи на іншу дату, посилаючись на термінове відрядження за межі міста Запоріжжя.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пункт 1 частини 3 цієї норми передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Представник позивача не надав доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтована заява про відкладення розгляду справи. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ухвали суду від 29.04.2024 представник позивача бере участь у судовому засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, отже, сам лише факт перебування за межами міста Запоріжжя об`єктивно не впливає на його можливість участі у судовому засіданні.

Таким чином, суд визнав причини неявки у судове засідання, повідомлені представником позивача, неповажними.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням наведеного, суд визнав за можливе продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши вступне слово та пояснення представників сторін, безпосередньо дослідивши письмові докази, надані до матеріалів справи, суд встановив такі обставини.

ТОВ «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа з 04.05.2016, основний вид господарської діяльності підприємства (за КВЕД): 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області з 04.05.2016 (т.2 а.с.177).

На підставі пп. 19-1.1.14. пп. 19-1.1.16 п.19-1.1 ст. 19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп. 75.1.3 п.75.1 ст.75, пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, заступником начальника ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято наказ від 08.11.2021 №3231-п «Про проведення фактичної перевірки», яким наказано провести фактичну перевірку ТОВ «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК» () за адресою: м. Запоріжжя, вул. Стартова, буд. 1Ж, з 08.11.2021 тривалістю 10 діб, за період діяльності з 01.07.2019 по день закінчення перевірки з метою здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортуванні пального; виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів (т.2 а.с.206).

До початку проведення перевірки уповноважені особі позивача вручено копію даного наказу, а також пред`явлено направлення № 5237, № 5239 від 08.11.2021 та службові посвідчення відповідних фахівців контролюючого органу (т.2 а.с.208).

За наслідками фактичної перевірки контролюючим органом складено Акт про результати фактичної перевірки з питання здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортуванні пального, виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів від 12.11.2021 №11301/08/01/09/40463896 (далі Акт фактичної перевірки), згідно з висновками якого встановлено порушення ТОВ «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК» податкової дисципліни, крім іншого, п.б абз.6 пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України; пп.230.1.2 п.230.1 ст.230, пункту 12 підрозділу 5 розділу ХХ ПК України (т.2 а.с.210-217).

Позиція контролюючого органу в цій частині виявлених порушень обґрунтована тим, що згідно наданих документів та бази даних ЄРАН, підприємством ТОВ «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК» в періоді, що перевіряється, придбано важких дистиляторів (газойлів) код УКТ ЗЕД без урахування обсягу пального, отриманого через паливнороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії, в значних обсягах, а саме:

за період з 01.07.2019 по 31.12.2019 обсяг пального склад 335 096,68 л;

за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 обсяг пального склав 788 952,67 л, в т.ч. за адресою: м.Запоріжжя, вул.Стартова, 1Ж 528 303,43 л;

за період з 01.01.2021 по 17.11.2021 обсяг пального, з урахуванням коригування, склав 1 129 646,9 л, в.т.ч. за адресою м.Запоріжжя, вул.Стартова, 1Ж 1 076 386,78 л, що перевищує допустимий обсяг придбання пального щодо невизнання території або приміщення, де відбувається навантаження-розвантаження та зберігання пального, акцизним складом.

Відповідно до даних Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, ТОВ «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК» не зареєстровано платником акцизного податку та не зареєстрований акцизний склад за адресою: м.Запоріжжя, вул.Стартова, 1Ж.

Враховуючи викладене, перевіркою встановлено, що підприємство ТОВ «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Стартова, 1Ж порушено вимоги п.б абз.6 пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України в частині не реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, а також вимоги пп.230.1.2 п.230.1 ст.230, пункту 12 підрозділу 5 розділу ХХ ПК України в частині не обладнання та не реєстрації витратомірів в кількості 2 одиниці та рівнеміри на резервуари в кількості 3 одиниці, в яких зберігається підакцизна група товарів.

Позивач подав заперечення на Акт фактичної перевірки, за результатами розгляду яких листом від 18.01.2022 №2590/6/08-01-09-02-07 висновки перевірки залишено без змін (т.2 а.с.220-228).

На підстави висновків Акту фактичної перевірки контролюючим органом прийнято, крім іншого:

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 19.01.2022 №2, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 1 000 000,00 грн на підставі пп.54.3.3. п.54.3 статті 54 та п.128-1.2 статті 128-1 ПК України за не реєстрацію акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (т.2 а.с.230);

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 19.01.2022 №2, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 100 000,00 грн на підставі пп.54.3.3. п.54.3 статті 54 та п.128-1.1 статті 128-1 ПК України за не обладнання та не реєстрацію 2 витратомірів та 3 рівнемірів на 3-х резервуарах, в яких зберігається пальне (т.2 а.с.231).

Позивач подав до Державної податкової служби України скаргу від 01.02.2022 №35 на вказані податкові повідомлення-рішення (т.1 а.с.42-52).

За результатами розгляду поданої скарги Державна податкова служба України прийняла Рішення від 08.02.2023 №3201/6/99-00-06-03-02-06, якою скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін (т.1 а.с.53-55).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 19.01.2022 №2 та №2, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Щодо підстав для проведення фактичної перевірки, суд зазначає, що Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність цих податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 виходила з того, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України визначено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту, що відносяться до повноважень митних органів), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з підпунктами 19-1.1.14, 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів відповідно до підпункту 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК України.

Податковий контроль відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Умови, порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, строки проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені статтями 75, 80, 81 ПК України.

За змістом абзацу 1 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Стаття 80 ПК України унормовує порядок проведення фактичної перевірки.

Так, відповідно до приписів пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції), такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Отже, фактична перевірка суб`єкта господарювання може бути проведена при дотриманні таких умов як наявність підстав для проведення фактичної перевірки та пред`явлення посадовими особами податкового органу необхідного пакету документів.

Верховний Суд в постанові від 18.06.2024 у справі № 420/15671/23 сформував правові висновки щодо застосування положень підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, у подібних правовідносинах та зазначив, що оскільки підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.

Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.

Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зі змісту наказу від 08.11.2021 №3231-п встановлено, що його прийнято на підставі пп. 19-1.1.14. пп. 19-1.1.16 п.19-1.1 ст. 19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп. 75.1.3 п.75.1 ст.75, пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, доповідної записки заступника начальника управління-начальника відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Бугакової Оксани від 05.11.2021 №6694вн, для здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Таким чином, наказ містить чітке посилання на те, що перевірку призначено відповідно до пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України для здійснення відповідних функцій контролюючого органу, отже такий наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, а тому він не може вважатися таким, що оформлений з істотним порушенням вимог чинного законодавства.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №814/733/17, Податковим кодексом України не встановлено меж для проведення фактичної перевірки в залежності від підстав її призначення, встановлених пунктом 80.2 статті 80 ПК України, які, в свою чергу, наперед не можуть обмежувати контролюючий орган в обсязі допущених суб`єктом господарювання порушень, що можуть бути виявлені під час проведення перевірки.

Такий висновок підтримано Верховним Судом також в постанові від 15.02.2023 у справі № 820/6187/16.

Отже, відповідні посилання позивача на порушення відповідачем порядку призначення та проведення фактичної перевірки є хибними.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам по суті, суд виходить з того, що відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) акцизний склад це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Отже, передбачені цією нормою винятки, які відповідають спірним правовідносинам, застосовуються при сукупності умов, а саме: (1) загальна місткість розташованих на території (в приміщенні) ємностей не перевищує 200 кубічних метрів; (2) суб`єкт господарювання (власник або користувач такого приміщення або території) отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів; (3) пальне використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і суб`єкт господарювання не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Крім того, зазначена норми визначає також, що паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, не є акцизним складом.

Підпунктом 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;

в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.

Не є акцизним складом пересувним:

транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;

паливний бак транспортного засобу.

Таким чином, обсяг пального, заправлений у паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої, не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального у розумінні приписів підпункту 14.1.6. пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Наведе відповідає викладеному в постанові Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №160/8390/22.

За визначенням, наведеним в підпункті 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Відповідно до пункту 212.1 статті 212 ПК України платниками акцизного податку є, зокрема, особа (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий.

Згідно з підпунктом 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, постійних представництв, місцем проживання фізичних осіб-підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Відповідно до абзаців 1, 4 підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Підпункт «б» абзацу 6 підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України передбачає, що платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати: б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Пункт 12 підрозділу 5 розділу ХХ ПК України передбачає, що розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

Відповідно до абзаців 1-2 п.128-1.1 статті 128-1 ПК України, необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового, та/або масового витратоміра на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, та/або місці отримання/відпуску спирту етилового у виробництво продукції, визначеної у підпунктах "д"-"ж" підпункту 229.1.1 пункту 229.1 статті 229 цього Кодексу, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового, та/або масовий витратомір.

Відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень (абзаци 1-2 пункту 128-1.2 статті 128-1 ПК України).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач має в користуванні на підставі Договору оренди від 04.01.2021 №18-6020, укладеного з Акціонерним товариством «Облагропромкомплект» майданчик 50 м.кв з асфальто-бетонним покриттям біля будівлі інв.№001 та земельну ділянку під ним пропорційно площі майданчика, мета оренди: встановлення некапітальної споруди автозаправочної станції в кількості 2 двох пунктів і вагончика битовки для заправки пальним власного технологічного транспорту Орендаря (п.1.3 Договору) (т.1 а.с.56-60).

Позивач зареєстрував наступні об`єкти оподаткування за адресою м.Запоріжжя, вул.Стартова, 1Ж: паливний склад контейнер заправочний (38400001); паливний склад - контейнер заправочний (38400002); паливний склад резервуар R-25 (38400003).

При цьому, при проведені фактичної перевірки за адресою м. Запоріжжя, вул. Стартова, буд. 1Ж, контролюючим органом встановлено наявність таких об`єктів: 1 металева мала архітектурна форма нежитлового призначення; 1 контейнер заправний у вигляді блок-пункту з паливно-роздавальною колонкою та резервуаром, що знаходиться в металевому приміщенні; 1 контейнер заправний у вигляді блок-пункту з автономною паливно-роздавальною колонкою та резервуаром, що знаходиться в металевому приміщенні; 1 стаціонарний металевий резервуар об`ємом 25 м.куб, який підключено до двох блок-пунктів з паливно-роздавальними колонками, про використання яких в господарській діяльності позивач повідомив листом від 15.11.2021 №144.

Таке обладнання використовується позивачем на підставі договору оренди обладнання від 12.06.2017 №12/06/17, укладеного з ОСОБА_1 , зокрема, контейнера заправного в кількості 2 шт., заправної колонки 1 шт., резервуара R-25.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

У період з 01.01.2021 по 17.11.2021 позивачем придбано пальне загальним обсягом 1 129 646,9 л, в.т.ч. відповідно до акцизних накладних, в яких зазначена адреса місця розвантаження: м.Запоріжжя, вул.Стартова, 1Ж 1 076 386,78 л, що встановлено Актом фактичної перевірки та не заперечується позивачем.

Водночас, позивач стверджує, що відвантаження пального, придбаного у Приватного підприємства «УКРПАЛЕТСИСТЕМ» () відповідно до договорів купівлі - продажу нафтопродуктів № 433/04/19 від 11.04.2019 та № 649/05/21 від 14.05.2021, у загальному обсязі 245 845 л, на підставі видаткових накладних на отримання паливно-мастильних матеріалів №Н06-386 від 01.03.2021, № 053-3531 від 17.03.2021, № Н06-562 від 24.03.2021, №Н06-630 від 02.04.2021, № Н06-707 від 13.04.2021, № Н06-744 від 19.04.2021, №Н06-744 від 24.04.2021, № 1106-815 від 28.04.2021, № Н06-855 від 05.05.2021, № Н06-871 від 11.05.2021, №Н06-886 від 14.05.2021, №Н06-944 від 24.05.2021, №Н06- 1055 від 04.06.2021, №Н06-1078 від 10.06.2021, №Н06-1133 від 22.06.2021, №Н06-1279 під 10.07.2021, здійснювалось безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, які позивач використовує у своїй господарській діяльності.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав договір купівлі-продажу нафтопродуктів №433/04/19 від 11.04.2019 та договір купівлі-продажу нафтопродуктів №649/05/21 від 14.05.2021, накладні на відпуск паливно-мастильних матеріалів, кореспондуючі товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти), паспорти та сертифікати відповідності пального, декларації про відповідність (т.1 а.с.61-182).

Наявність транспортних засобів, у тому числі 7 власних, 37 орендованих та 5 на праві фінансового лізингу, підтверджується наданими до матеріалів справи свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу, договорами оренди транспортного засобу, актами приймання-передачі, повідомленням про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (т.1 а.с.183-226, т.2 а.с.5-11).

Паливо відвантажено з використанням автономних паливно-роздавальних колонок, які технологічно забезпечують переміщення палива від транспортного засобу постачальника до паливних баків транспортних засобів (т.1 а.с.227- 244).

На підтвердження відвантаження палива безпосередньо у паливні баки транспортних засобів надано копії журналу обліку надходження нафти і нафтопродуктів за 2021 рік, відомості обліку видачі паливно-мастильних матеріалів в загальній кількості 245 845 л , а саме: 01.03.2021 в загальній кількості 16 990 л, 17.03.2021 в загальній кількості 16 478 л, 24.03.2021 в загальній кількості 16 384 л, 02.04.2021 в загальній кількості 16 417 л, 13.04.2021 в загальній кількості 16 534 л, 19.04.2021 в загальній кількості 16 238 л, 24.02.2021 в загальній кількості 15 979 л, 28.04.2021 в загальній кількості 9 037 л, 05.05.2021 в загальній кількості 14 813 л, 11.05.2021 в загальній кількості 17 069 л, 14.05.2021 в загальній кількості 14 866 л, 24.05.2021 в загальній кількості 20 370 л, 14.06.2021 в загальній кількості 12 687 л, 10.06.2021 в загальній кількості 17 081 л, 22.06.2021 в загальній кількості 9 665 л, 10.07.2021 в загальній кількості 15 237 л (т.1.245-253, т.3 а.с.195-210).

Отже, судом встановлено, що загальна місткість розташованих на території позивача за адресою м.Запоріжжя, вул.Стартова, 1Ж, ємностей не перевищує 200 кубічних метрів. Позивач використовує пальне для власних потреб, не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

При цьому, зі змісту Акта фактичної перевірки та додатків до нього неможливо поза розумним сумнівом встановити, що позивач у 2021 році отримав пальне в обсязі більше ніж 1000 кубічних метрів безпосередньо в ємності за адресою: АДРЕСА_1 , не здійснюючи отримання пального безпосередньо в бак транспортних засобів, що йому належать, та про що платник стверджував як під час процедури адміністративного оскарження, так і в суді.

Посилаючись виключно на дані Єдиного реєстру акцизних накладних, відповідач достеменно не встановив на момент проведення фактичного контрольного заходу факт зберігання позивачем пального у 2021 році за адресою АДРЕСА_1 , з перевищенням встановленого ліміту 1000 куб.м.

З огляду на викладе, можна дійти висновку про те, що твердження відповідача, що позивач після отримання обсягів пального, що перевищують 1000 кубічних метрів (1000000 літрів) в межах календарного року, вважається розпорядником акцизного складу має характер припущення, без жодного документального підтвердження.

Аналогічним чином застосовано норми права у подібних правовідносинах Верховним Судом в постанові від 15.02.2024 у справі № 340/753/23.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що контролюючий орган безпідставно застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції відповідно до пункту 128-1.2 статті 128-1 ПК України, оскільки висновки відповідача про наявність у позивача обов`язку зареєструвати акцизний склад за адресою м.Запоріжжя, вул.Стартова, 1Ж є необґрунтованими.

Оскільки обов`язок обладнання та реєстрації витратомірів / рівнемірів є похідним від обов`язку зареєструвати акцизний склад, контролюючий орган також безпідставно застосував до позивача штраф на підставі п.128-1.1 статті 128-1 ПК України.

За наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, що вказує на їх протиправність.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Інші аргументи сторін не є визначальними для вирішення даної справи з огляду на вищезазначені правові позиції Верховного Суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження поданими до матеріалів справи письмовими доказами, є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 16 500,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №2 від 19.01.2022, прийняте Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №2 від 19.01.2022, прийняте Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 16 500,00 грн (шістнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАВОРИТ ЛОГІСТІК», місцезнаходження: 69013, м.Запоріжжя, вул. Базова, буд. 9-а; .

Відповідач Головне управління ДПС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; код ЄДРПОУ ВП 44118663.

Повне судове рішення складено 25.06.2024.

Суддя М.О. Семененко