Справа № 500/3537/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 500/3537/24

26 червня 2024 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Чепенюк О.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови ВП №70402330 від 23.11.2022 про стягнення виконавчого збору в розмірі 3850,35 дол. США.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху).

Позивачу у цей строк необхідно було усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду разом із доказами поважності причин його пропуску; документа про сплату судового збору у розмірі та за реквізитами, вказаними в увалі.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслано 06.06.2024 на адресу позивача поштовим зв`язком рекомендованим поштовим відправленням та вручено 12.06.2024. Відтак строк на усунення недоліків позовної заяви сплинув 24.06.2024 (враховуючи, що останній день припав на вихідний день). Також про постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху від 06.06.2024 позивача повідомлено за номером телефону, зазначеним у позовній заяві, про що секретарем судового засідання 06.06.2024 складено телефонограму.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 06.06.2024 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків, до якої додано квитанцію про сплату судового збору на суму 349,73 грн та заяву про поновлення строку звернення до суду. У цій заяві позивач вказує, що постанову про відкриття виконавчого провадження №74307705 від 29.02.2024, винесену на підставі постанови №70402330 від 23.11.2022 про стягнення виконавчого збору, позивач отримав і одразу оскаржив до суду. Однак при надісланні постанови про відкриття виконавчого провадження ним не отримувалась ні постанова про стягнення виконавчого збору, ні заява стягувача. Про такі обставини дізнався під час судового засідання 30.05.2024. Також 30.05.2024 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Оскаржувану постанову отримав разом з письмовими поясненнями банку.

Позивач стверджує, що строк на оскарження спірної постанови бере початок з 31.05.2024 та закінчується 09.06.2024, позовну заяву подано до суду 03.06.2024.

Враховуючи наведене, просить поновити строк звернення до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо наявності поважних причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даними позовними вимогами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 287 КАС України строк звернення до суду з позовом про оскарження постанови державного виконавця становить 10 календарних днів, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Так, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову ВП №70402330 від 23.11.2022 про стягнення виконавчого збору.

У заяві про поновлення строку звернення до суду наполягає, що 30.05.2024 ним отримано заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження, а також отримано оскаржувану постанову разом з письмовими поясненнями банку. Суд враховує, що у заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем можливо допущено описки, оскільки ОСОБА_1 у тексті такої заяви вказує різні дати ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання спірної постанови: "30.04.2024" та "30.05.2024". Водночас строк звернення до суду обчислює, починаючи з 31.05.2024.

Водночас, як встановлено з відомостей комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", 13.03.2024 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк", у якій позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №74307705 від 29.02.2024, винесену на підставі постанови №70402330 від 23.11.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 3850,35 дол. США (яка оскаржується в цій справі).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 у справі №500/1428/24 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №74307705 від 29.02.2024, винесеної на підставі постанови №70402330 від 23.11.2022 про стягнення виконавчого збору, відмовлено повністю.

В обґрунтування вказаної позовної заяви від 13.03.2024 у справі №500/1428/24 ОСОБА_1 , серед іншого, вказує, що 29.02.2024 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №743077705, винесену на підставі постанови про стягнення виконавчого збору №70402330 від 23.11.2022. Також стверджує, що прийнявши постанову №74307705 про відкриття виконавчого провадження, винесену на підставі постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №74402330, державний виконавець допустив стягнення виконавчого збору, на суму 3850,35 дол. США від суми, яка підлягала стягненню, що суперечить положенням частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки останнім не відбулось фактичного стягнення боргу, а борг погашено у добровільному порядку на підставі заяви від 05.01.2024.

Позовні вимоги у справі №500/1428/24 позивачем сформульовано шляхом визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №74307705 від 29.02.2024, винесеної на підставі постанови №70402330 від 23.11.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 3850,35 дол. США.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Так під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Отже, позивачу як на момент отримання 29.02.2024 постанови про відкриття виконавчого провадження №743077705 від 29.02.2024, так і на момент подання 13.03.2024 позовної заяви у справі №500/1428/24, було достеменно відомо про винесення щодо нього постанови №70402330 від 23.11.2022 про стягнення виконавчого збору. Знаючи про існування такої постанови, а також її реквізити (дату винесення, номер виконавчого провадження) ОСОБА_1 не був позбавлений можливості звернутися до відповідача з метою отримання копії такої постанови для подальшого її оскарження у суді.

Натомість позивач звернувся до суду з цим позовом 03.06.2024, тобто зі значним пропуском строку, установленого статтею 287 КАС України. Крім того, позивач оскаржує постанову про стягнення виконавчого збору від 23.11.2022, яка відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" направляється позивачу після її прийняття державним виконавцем. А так само позивач мав право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження. Зволікання позивача зі зверненням до відповідача для отримання оскаржуваної постанови не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Позивачем подано заяву на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, однак будь-яких причин, які можна визнати поважними та об`єктивними причинами пропуску строку звернення до суду з цими позовними вимогами, подана заява не містить.

Суд зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами; чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Суд наголошує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Позивач у встановлений законодавством строк до суду не звернувся, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом суду не надав.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з положеннями частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки з позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого законом строку, заява про усунення недоліків не містить поважних причин пропуску позивачем такого строку, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови повернути позивачеві.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Чепенюк О.В.