Справа № 420/9267/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/9267/23

Перша інстанція: суддя Дубровна В.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Панчошака Олександра Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі за позовом адвоката Панчошака Олександра Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2024 року адвокат Панчошак О.Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - ГУНП в Миколаївській області) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Миколаївській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпусток в 2015 році в кількості 3 доби та 2016 році в кількості 5 діб;

- зобов`язати ГУНП в Миколаївській області здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані дні ОСОБА_1 в 2015 році в кількості 3 доби та 2016 році в кількості 5 діб;

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Миколаївській області щодо нездійснення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 14.11.2016;

- стягнути з ГУНП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців.

В обґрунтування позовних вимог адвокат Панчошак О.Д. пояснив, що його довіритель у період з 07.11.2015 по 14.11.2016 проходив службу в ГУНП в Миколаївській області.

Згідно відповіді ГУНП в Миколаївській області на його запит щодо надання інформації про проведені виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2015 2016 роки, позивач має право на компенсацію за невикористані дні відпусток у 2015 році в кількості 3 доби та 2016 році - 5 діб.

Обґрунтовуючи вимоги про зобов`язання ГУНП в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, адвокат указує, що всупереч положень статті 24 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) та статті 83 КЗпП України, відповідач при звільненні його довірителя зі служби в поліції не нарахував та не виплатив останньому компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, як основної, так і додаткової.

Стосовно вимог про стягнення з ГУНП в Миколаївській області середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, адвокат зазначає, що оскільки відповідач не виплатив його довірителю при звільненні належне грошове забезпечення, виникають підстави для застосування до спірних правовідносин норм статті 117 КЗпП України, яка регулює виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

15.11.2023 Одеський окружний адміністративний суд прийняв ухвалу про залучення до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП в Одеській області)

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.03.2024, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, за проведеним аналізом норм Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII), Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260) та Закону №504/96-ВР встановив, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, проводиться органом, з якого поліцейській звільняється.

Суд встановив, що наказом ГУНП в Миколаївській області позивач відряджений для подальшого проходження служби до ГУНП в Одеській області, та надалі вже наказом ГУНП в Одеській області від 31.05.2018 позивач звільнений зі служби в поліції.

Враховуючи те, що відрядження позивача для подальшого проходження служби до ГУНП в Одеській області не є звільненням зі служби в поліції, в розумінні частини десятої статті 93 Закону №580-VIII та абзацу 7 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, суд визнав, що відсутні підстави для виплати саме ГУНП в Миколаївській області грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

Суд дійшов висновку, що ГУНП в Миколаївській області не допустило протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2015-2016 роки.

Водночас, суд першої інстанції зазначив, що реалізація права на виплату компенсації за невикористану відпустку прямо залежить від волевиявлення особи, яке реалізується шляхом подання заяви, рапорту, тощо.

Натомість, як установив суд, ОСОБА_1 не звертався до ГУНП в Одеській області для реалізації права на виплату компенсації за невикористані дні відпустки.

Понад те, такі вимоги до ГУНП в Одеській області не були заявлені адвокатом Панчошаком О.Д. і в позові, поданого до суду від імені ОСОБА_1 ..

При цьому, суд зауважив, що за умови звернення ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області, як до органу з якого він був звільнений зі служби, із вимогою щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки та у разі відмови у задоволенні таких вимог, останній, не позбавлений права захистити свої порушені права в судовому порядку шляхом звернення до суду із позовом до ГУНП в Одеській області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, адвокат Панчошак О.Д., представляючи інтереси ОСОБА_1 , зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а відтак просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову та прийняти нове - про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для виплати його довірителю грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2015 2016 роки, у зв`язку зі звільненням зі служби.

Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002, скаржник зазначає, що з огляду на відсутність правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону №580-VIII і Порядку № 260, при вирішенні вказаного спору застосуванню підлягають приписи КЗпП України та Закону № 504/96-ВР.

Представник позивача зауважує, що відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Тобто, у випадку звільнення поліцейського з органів Національної поліції України йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні, як основної, так і додаткової відпустки.

На переконання скаржника, переведення його довірителя з ГУНП в Миколаївській області до ГУНП в Одеській області, зумовлює обов`язок ГУНП в Миколаївській області здійснити розрахунок при звільненні.

Також скаржник наполягає на обов`язку відповідача виплатити його довірителю середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, який випливає з положень статті 117 КЗпП України,

Окремо адвокат зауважував на тому, що протиправні дії відповідача становлять втручання у майнові права позивача у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки поняття майно охоплює як наявне майно, так і активи включаючи право вимоги, у зв`язку з чим заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності на грошове забезпечення.

ГУНП в Миколаївській області та ГУНП в Одеській області, скориставшись своїм процесуальним правом, подали відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначають про законність та обґрунтованість позиції суду першої інстанції, викладеної в оскаржуваному рішенні.

Посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідачі у відзиві на апеляційну скаргу, просять відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , а рішення суду - залишити без змін.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 у період з 07.11.2015 по 31.05.2018 проходив службу в органах Національної поліції України.

Відповідно до довідки Управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області від 07.04.2023 № 1152/14-2023 ОСОБА_2 у період з 07.11.2015 по 15.11.2016 проходив службу в ГУНП в Миколаївській області. ( а. с. 14)

Наказом ГУ НП в Миколаївській області від 14.11.2016 № 312 о/с ОСОБА_2 відряджений для подальшого проходження служби до ГУНП в Одеській області - з 15.11.2016. Підстава лист ГУНП в Одеській області від 11.11.2016 № 9/6557( а. с. 44)

Грошовий атестат за № 780 у зв`язку із переводом, виданий, 17.11.2016, особисто ОСОБА_2 , що підтверджується його підписом в Журналі № 27 прийому та видачі грошових атестатів ( а.с. 46).

Наказом ГУНП в Одеській області від 31.05.2018 №791 о/с відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_2 звільнений зі служби в поліції, грошова компенсація виплачена за 3 доби невикористаної чергової відпустки за період з 01.01.2018 по день звільнення ( а. с. 82 зв. бік)

ГУНП в Миколаївській області листом від 07.04.2023 № 80аз/05/14-2023 на адвокатський запит надало інформацію, що згідно обліково-реєстраційних даних УКЗ ГУНП, під час проходження служби у Національній поліції, з 07.11.2015 по 31.12.2015, ОСОБА_1 чергова оплачувана відпустка за 2015 календарний рік не надавалась (з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби, тривалість основної відпустки за вислугою років становила 3 доби). Протягом 2016 року, відповідно до наказу ГУНП від 11.07.2016 №366 о/с, ОСОБА_1 була надана відпустка за 2016 календарний рік у кількості 40 діб, але наказом ГУНП від 25.07.2016 №394 о/с у зв`язку зі службовою необхідністю ОСОБА_1 був відкликаний з чергової відпустки за 2016 рік (невикористана частина щорічної чергової відпустки становила 16 діб). Відповідно до наказу ГУНП від 26.09.2016 № 531 о/с ОСОБА_1 була надана невикористана частина чергової відпустки за 2016 календарний рік у кількості 16 діб (тривалість чергової відпустки за вислугу років становила 4 доби), отже залишок невикористаної відпустки за 2016 рік складає 5 діб. ( а. с. 15).

Також листом від 07.04.2023 № 80аз/05/28-2023 ГУНП в Миколаївській області повідомило, що відповідно до вимог пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Однак, у зв`язку переведенням ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до ГУНП в Одеській області, відповідно до наказу від 14.11.2016 № 312о/е, ГУНП в Миколаївській області зазначило, що при переміщенні поліцейського з одного органу поліції до іншого, компенсація за невикористані дні щорічної відпуски не виплачується. ( а. с. 17)

Вважаючи порушеним своє право на отримання компенсації за невикористані дні відпусток за 2015-2016 роки під час звільнення зі служби в поліції, а також вважаючи, що у нього наявне право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги адвоката Панчошака О.Д, який діє в інтересах ОСОБА_1 , що суд першої інстанції протиправно заперечував гарантоване Конституцією України право ОСОБА_1 на відпочинок, колегія суддів наголошує, що в рішенні суду першої інстанції відсутні такі доводи.

Суд першої інстанції вважав, що у працівника поліції є право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, яка виплачується при звільненні та є право на стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Підставою для відмови в задоволенні позову стало порушення позивачем процедури отримання відповідних виплат, тобто відсутність будь яких звернень до роботодавця для виконання, останнім, обов`язку провести відповідні виплати.

Вирішуючи питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, шо позивач не надав доказів вчинення відповідачами протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати компенсації за невикористані дні відпусток в 2015 2016 роках, колегія суддів установила таке.

За приписами частин 9 та 10 статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні, у тому числі, щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.

Частина 2 статті 94 Закону № 580-VIII визначає, що порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).

Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Є правильним висновок суду першої інстанції, що відрядження ОСОБА_2 для подальшого проходження служби до ГУНП в Одеській області не є звільненням зі служби в поліції в розумінні частини десятої статті 93 Закону №580-VIII та абзацу 7 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, а тому підстави для виплати саме ГУНП в Миколаївській області грошової компенсації за невикористану відпустку позивачу відсутні.

Тож, колегія суддів погоджує правову позицію суду першої інстанції, що ГУНП в Миколаївській області не допустило протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки у 2015-2016 роки.

Також колегія суддів вважає слушним зауваження суду першої інстанції стосовно того, що реалізація права на виплату компенсації за невикористану відпустку залежить від волевиявлення особи, яке реалізується шляхом подання заяви, рапорту, тощо.

Позаяк, матеріали справи свідчать, що позивач у спірний період не звертався ані до ГУНП в Миколаївській області, ані до ГУНП в Одеській області стосовно реалізації права на виплату компенсації за невикористані дні відпустки, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідачів.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляції суперечать фактичним обставинам справи та не засновані на законодавстві, що регулюють спірні правовідносини, а відтак підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Панчошака Олександра Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі за позовом адвоката Панчошака Олександра Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 24.06.2024.