Справа № 520/30927/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 р. Справа № 520/30927/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, повний текст складено 06.03.24 у справі № 520/30927/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 /далі також - позивач/ звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області /далі також - відповідач/ про:

1) визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористаної частини відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористаної частини відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додатково), в загальній кількості всього 80 діб в розмірі 169637 грн 60 коп;

2) стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додатково), в загальній кількості всього 80 діб у сумі 169 637 грн 60 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додатково), в загальній кількості всього 80 діб.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової відпустки), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової відпустки), в загальній кількості всього 80 діб.

Позов у решті вимог залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував того, що у спірних правовідносинах спеціальним законом є Закон України «Про Національну поліцію», в якому чітко зазначено, що грошовій компенсації підлягає відпустка (основна, додаткова), невикористана у році звільнення (частина 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію»), а тому застосування приписів Закону України «Про відпустки» і на підставі цього задоволення позовних вимог позивача суперечить приписам спеціального законодавства. Звертає увагу, що зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, які відбулися з 01.05.2022, виключають можливість субсидіарного застосування загальних норм трудового законодавства та інших загальних законів до регулювання порядку проходження та припинення служби поліцейськими, отже повинні застосовуватися тільки норми, що встановлені Законом № 580-VIII. Просить урахувати, що позивач звернувся до суду майже через 6 років після звільнення зі служби в поліції, а отже в позові слід відмовити і з цієї підстави.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції в частині задоволення позовних вимог зробив правильний висновок про обґрунтованість вимог позивача. Вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим і законним, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 06.07.2019 по 24.07.2023 позивач проходив службу в Національній поліції України та відповідно до Наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 24.07.2023 за № 322о/с «По особовому складу» звільнений зі служби згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 за № 580-VIII, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, з виплатою компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку за період з 01.01.2023 по 24.07.2023 у кількості 16 діб у сумі 4083,20 грн.

При звільненні позивач не отримав грошову компенсацію за невикористані частини щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової відпустки), за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової відпустки), в загальній кількості всього 80 діб, що підтверджується довідками про нараховане та виплачене грошове забезпечення, інформацією Управління кадрового забезпечення від 06.11.2023 за № 4892вс/119-12/01-2023, що відповідачем не заперечується.

На запит представника позивача від 23.10.2023 за № 1/232 відповідач листом від 30.10.2023 за № 193аз/119/05/29-2023 повідомив, що під час проходження служби позивач не використав частини щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової відпустки), за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової відпустки).

Листом від 27.10.2023 за № 171аз/119/05/29-2023 відповідачем на запит представника позивача № 1/204 від 02.10.2023 повідомлено, що компенсація за невикористану відпустку позивачу виплачена лише за 2023 рік; компенсація за невикористані чергові оплачувані відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової) - не виплачувалась.

Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, позивач звернувся до суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні зі служби в поліції позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним щорічну відпустку за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додатково), в загальній кількості всього 80 діб, а тому в спірних правовідносинах має місце протиправна бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати такої компенсації позивачу за вказані періоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений Законом України від 15.03.2018 за №2337-VIII; далі за текстом - Статут).

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Закону України "Про державну службу", Кодексу законів про працю, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про відпустки" тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті служби у поліції.

Згідно зі ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 за № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі за текстом - Постанова КМУ № 988) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 за № 504/96-ВР (далі за текстом - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року, № 580-VIII (далі за текстом - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 за № 260 (далі за текстом - Порядок № 260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Суд звертає увагу, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

За матеріалами справи у спірних правовідносинах позивач щорічні чергові оплачувані основні та додаткові відпустки за 2019-2022 роки не використав у повному обсязі, що відповідачем не заперечується.

Так, згідно з листом Управління кадрового забезпечення відповідача від 06.11.2023 за № 4892вс/119-12/01-2023, позивач під час проходження служби не використав частини щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової відпустки), за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової відпустки).

Згідно з листом Управління кадрового забезпечення відповідача від 27.10.2023 за № 171аз/119/05/29-2023 компенсація за невикористані частини відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової) позивачу не виплачувалась.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в спірних правовідносинах має місце протиправна бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за відповідні періоди, з огляду на що слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки (30 діб за кожен рік), невикористану частину відпустки за 2021 рік (15 діб основної та 01 доба додаткової відпустки), невикористану частину відпустки за 2022 рік (02 діб основної та 02 доби додаткової відпустки), в загальній кількості всього 80 діб.

Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 та від 04.11.2021 у справі № 440/5244/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі № 520/30927/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк