Справа № 640/20706/22
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 червня 2024 року

м. Київ

справа №640/20706/22

адміністративне провадження № К/990/22047/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача: Бевзенка В.М.,

суддів: Чиркіна С. М., Шарапи В. М.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 640/20706/22 за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

У 2022 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 29.06.2022 №2714/5 «Про тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», яким вирішено тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 (два) місяці.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, 07.06.2024 Міністерство юстиції України звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі, представник відповідача, як на підставу касаційного оскарження посилається на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що судами проігноровано правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі №200/9772/18-а, а також що суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Проаналізувавши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

У касаційній скарзі відповідач як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні не врахував висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі №200/9772/18-а.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Водночас колегія установила, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки у справі №200/9772/18-а, на яку посилається скаржник, предметом розгляду було визнання протиправним та скасування рішення в частині надання Лиманській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 2 Лиманської міської ради Донецької області статусу українськомовної, тоді як у справі № 640/20706/22 предметом розгляду є визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 29.06.2022 №2714/5 «Про тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», яким вирішено тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора - Приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 (два) місяці.

Відтак, правовідносини у справах №200/9772/18-а і № 640/20706/22 є неподібними.

Також у касаційній скарзі відповідач посилається на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зокрема зазначає, про те, що суд першої інстанції відніс цю справу до категорії справ незначної складності помилково.

Надаючи оцінку вказаним доводам скаржника, колегія суддів виходить з наступного.

Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 КАС України й частині першій статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тому вирішуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Законодавець у КАС України встановив диференційований (розрізнений) підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Водночас обов`язок доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши наведені положення КАС України, встановив, що ця справа належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, а також крім справ, які підлягають розгляду у порядку загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України та частини четверта статті 257 КАС України).

Враховуючи, що за предметом спору ця справа не належить до тих, які мають розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження згідно з частиною 4 статті 12 КАС України, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень у справі №640/20706/22.

Решта доводів, мотивів, обґрунтувань не належить до межі перегляду судом касаційної інстанції, а також є намаганням скаржника переоцінити встановленні доведені обставини справи судами попередніх інстанцій.

Між тим, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, а виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 640/20706/22.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа