Справа № 521/22703/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 521/22703/23

Перша інстанція: суддя Бескровний Я.В.,

рішення суду першої інстанції

прийнято 20.02.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ЕАТ №07743251 від 15.09.2023р. та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 04.10.2023р. вказану адміністративну справу № 521/22703/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси (65080, м. Одеса, вул. Варненська, 3Б).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав на незаконність спірної постанови, з огляду на відсутність доказів вчинення правопорушення на час її складання. Позивач звертав увагу, що спірною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, а саме за порушення вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів. В той же час, номерний знак на транспортному засобі позивача був в наявності, покриття або матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікації не було, не мав забрудненості, як б не давала можливості чітко визначити символи та будь-яких дій спрямованих на умисне приховування номерного знака позивач не вчиняв, а відповідачем іншого не доведено. Також, позивач вказував, що його транспортний засіб інспектор патрульної поліції зупинив безпідставно, за відсутності факту порушення ПДР, не повідомивши причину зупинки, не вказуючи причин та/або підстав для перевірки VIN коду транспортного засобу позивача була здійснена така перевірка, та встановлено його «зміну або підробку» на свій власний суб`єктивний погляд інспектором, без будь-яких доказів підтвердження такого факту.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною, була винесена з додержанням вимог чинного законодавства та з передбачених законом підстав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2024р. позов задоволено частково.

Скасовано постанову ЕАТ №07743251 від 15.09.2023р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.121-3ч.1 КУпАП, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у цій справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт - відповідач у справі, наголошуючи на правомірності винесеної постанови серії ЕАТ №07743251 від 15.09.2023р. зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, за яке останнього було притягнуто спірною постановою до адміністративної відповідальності, підтверджується зокрема відеозаписом правопорушення, а також свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відповідач у своїй скарзі звертає увагу, що згідно електронного рапорту інспектора управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Трохіна В.В. вбачається, що 15.09.2023 р о 16:27 перебуваючи у складі мотопатруля «Океан 912» рухаючись на службових мотоциклах по вул. Дальницька, біля будинку 48 було помічено мотоцикл Honda Hornet 600 з д.н.з НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від мотоцикла Honda СВ400 з д.н.з НОМЕР_1 . Під час огляду рами було виявлено, що оригінальний VIN було знищено, а замість нього нанесено VIN від мотоцикла вказаного в свідоцтві про реєстрацію НОМЕР_3 . На місце було викликано СОГ ВП. Окрім того, згідно електронного рапорту відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області вбачається, що 15.09.2023 приблизно о 16 год. 00 хв. до Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшов paпорт співробітника ОКЕАН 912, про те що за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька буд. №48 було зупинено мотоцикл марки «Хонда Hornet» д.н.з. НОМЕР_4 червоного кольору під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з явними ознаками підробки, а саме Vin: НОМЕР_3 нанесено кустарним шляхом поверх старого знищеного Vin. В подальшому, мотоцикл марки «Хонда Hornet» д.н.з НОМЕР_1 , червоного кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_2 , серії НОМЕР_5 було вилучено, ОСОБА_1 допитано та відпущено під особисте зобов`зання. ОСОБА_1 було роз`яснено його права, суть скоєного адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом з державним номерним знаком, який не належить такому транспортному засобу.

Окрім того, відповідач звертає увагу, що у додаткових поясненнях, які надавались до суду першої інстанції, представник відповідача зокрема зазначав, що в матеріалах справи міститься висновок експерта №СЕ-19/116-23/17104-КТЗД від 24.10.2023р., яким безпосередньо підтверджено, що на досліджуваному мотоциклі «Хонда СВ600» номерний знак НОМЕР_1 , первинний (заводський) номер шасі змінений, не в заводських умовах (кустарно), шляхом видалення таблички виробника, та номерного майданчика з первинним маркуванням та наступним нанесенням вторинного маркування № НОМЕР_3 .

З огляду на викладене, апелянт вважає, що в діях позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, а саме керування транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу, адже номер шасі, який належить транспортному засобу з реєстраційним номером НОМЕР_1 було нанесено кустарним способом, не належить транспортному засобу, яким керував позивач. Відтак, інспектор правомірно та законно виніс спірну постанову, що спростовує висновки суду першої інстанції про наявність підстав для її скасування.

У відповідності до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто у порядку письмового провадження, про що повідомлено учасників справи.

Сторонами не висловлено заперечень проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

В силу ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що 15.09.2023 року інспектором поліції Трохіним В.В. відносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №07743251, згідно якої він 15.09.2023 року о 16:27 Білий керував транспортним засобом Honda Hornet 600, д.н.з. НОМЕР_1 , з державним номерним знаком, який не належить такому транспортному засобу, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП України.

Не погоджуючись з прийнятою постановою по справі про адміністративне правопорушення, до суду було подано вказаний позов.

Частково задовольняючи позовні вимоги, проаналізувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, зокрема DVD диск, доданий представником відповідача до відзиву, суд першої інстанції фактично виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийняття постанови серії ЕАТ №07743251, з огляду на недоведеність наявності в діях позивача складу відповідного адміністративного правопорушення через відсутність підтверджуючих таке доказів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як визначено ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (надалі ПДР).

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Аналогічні положення містяться у ст.14 Закону України "Про дорожній рух".

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).

Відповідно до пункту 2.9ПДР України водієві забороняється, зокрема керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

В свою чергу, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП передбачено, що керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тощо.

При цьому, в силу приписів п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За приписами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із змісту ст.283 КУпАП слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 4 ст.73, ч.2 ст.74, ст. 75 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Водночас, колегія суддів наголошує, що в силу вимог ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частини 1-3 ст. 90 КАС України визначають, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів також зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Так, на підтвердження правомірності прийняття спірної постанови, до матеріалів справи відповідачем були додані двд-диск з відеозаписом, висновок експерта.

Дослідивши наявний у справі двд-диск, апеляційним судом встановлено, що зафіксованою на ньому інформацією не підтверджується, що позивач керував транспортним засобом Honda Hornet 600 НОМЕР_1 з державним номерним знаком, який не належить такому транспортному засобу. З наявного на двд-диску відео лиш вбачається, що позивач, рухаючись на мотоциклі зупинився перед світлофором, чекаючи на зелене світло, потім рухаючись в лівому крайньому ряду, до позивача під`їхав мотоцикл з патрульним, який наказав позивачу зупинитись. Відеофіксація закінчується в момент коли обидва транспортні засоби зупиняються на території автозаправної станції.

На відеозаписі, наданому відповідачем не зафіксовано, ані встановленого адміністративного правопорушення, нібито вчиненого позивачем, ані процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Дослідивши встановлені обставини справи та надані сторонами докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем 15.09.2023р. правопорушення передбаченого ч.1ст.121-3 КУпАП, а саме, що він 15.09.2023 року о 16:27 керував транспортним засобом Honda Hornet 600 НОМЕР_1 з державним номерним знаком, який не належить такому транспортному засобу.

Що стосується посилань відповідача на висновок експерта №СЕ-19/116-23/17104-КДТЗ від 24.10.2023р., колегія суддів вважає їх хибними та неґрунтовними, оскільки як правильно було зауважено судом першої інстанції стосовно недоцільності такого доказу - висновок експерта №СЕ-19/116-23/17104-КДТЗ від 24.10.2023р. з огляду на недопустимість його, оскільки станом на 15.09.2023р., тобто на день притягнення позивача до адміністративної відповідальності, такого доказу не існувало, а отже у інспектора поліції не було достатніх підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане вище правопорушення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить висновку, що відповідачем не доведено події та складу інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, проаналізувавши доводи сторін, наявні у справі докази у їх сукупності, судова колегія вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у відношенні якого було складено спірну постанову.

Колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що виходячи зі змісту приписів ст.9 КУпАП, юридичною підставою для відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина.

Разом з цим, відсутність хоча б одного з наведених елементів, в свою чергу виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Враховуючи визначення адміністративного правопорушення (проступку) наведеного у ч.1 ст.9 КУпАП, апеляційний суд також звертає увагу на приписи ст.ст. 10, 11 цього ж Кодексу, якими закріплено, що:

-адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків;

-адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Суб`єктивна сторона правопорушення за ч.1 ст.121-3 КУпАП характеризується умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Між тим, з досліджених матеріалів даної справи та встановлених спірних обставин справи вбачається, що жодні докази, які б свідчили про умисне чи також з необережності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121-3 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Отже, в даному випадку з огляду на викладене вище у сукупності, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б доводили правомірність прийняття відповідачем постанови серії ЕАТ №07743251 від 15.09.2023р., а відтак є обґрунтованим та вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для її скасування.

Також, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відтак, з метою дотримання вимог ч.3 ст. 286 КАС України, скасовуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, судом першої інстанції обґрунтовано також прийнято рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Інші доводи та заперечення скаржника скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянтом не доведено за встановлених спірних обставин справи правомірність прийняття спірної постанови.

Підсумовуючи наведене, за наслідками апеляційного перегляду справи, судова колегія приходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 245, 286, 308, 311, 315-317, 321, 325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року у справі №521/22703/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій Ю.В. Осіпов