Справа № 420/4147/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/4147/24

Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В. Дата і місце ухвалення: 12.04.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами та зобов`язання звільнити ОСОБА_1 зі служби за сімейними обставинами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він проходить військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ). У зв`язку з виникненням потреби у звільненні з військової служби за сімейними обставинами, що зумовлено необхідністю догляду за матір`ю з інвалідністю ІІ групи, ОСОБА_1 неодноразово звертався до командування військової частини НОМЕР_1 із письмовими рапортами про звільнення на підставі абз.7 п.п. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Однак, відповідач проявляє протиправну бездіяльність щодо реалізації позивачем наданого йому Законом права на звільнення, незважаючи на вираження останнім небажання продовжувати проходити військову службу та подання ним рапорту про звільнення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.11.2023р., поданий на ім`я начальника відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден майора ОСОБА_2 , щодо звільнення з військової служби відповідно до абзацу 7 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, враховуючи висновок ЛКК від 24.11.2023р., з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків та правової оцінки суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 12.04.2024р. з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби. Апелянт стверджує, що до рапорту від 17.11.2023р. ОСОБА_1 не долучив висновок ЛКК від 24.11.2023р., відповідно рішення про відмову у звільненні начальник загону прийняв без дослідження вказаного документу. До того ж, довідка МСЕК від 10.10.2023р., довідка від 15.11.2023р. №710 та висновок ЛКК від 24.11.2023р. не є належними та допустимими доказами підтвердження необхідності здійснення догляду за матір`ю позивача, а довідка про склад сім`ї не підтверджує відсутність інших осіб. Абзацом 7 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чітко визначено, що необхідність звільнення військовослужбовця для здійснення постійного догляду повинна бути зумовлена саме відсутністю інших осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю ІІ групи чи за особою, яка за висновком МСЕК або ЛКК закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду. Сама по собі наявність у матері позивача інвалідності ІІ групи не є підставою для необхідності здійснення постійного догляду. Для звільнення з військової служби необхідним є встановлення взаємозв`язку наявності у особи інвалідності ІІ групи та необхідністю здійснення за такою особою постійного догляду.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про підтвердження матеріалами справи відсутності інших осіб, окрім позивача, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_3 . Судом не враховано, що згідно паспорту громадянина України ОСОБА_3 остання є заміжньою за ОСОБА_4 з 2000 року. Документів, які б свідчили про розірвання шлюбу, смерть ОСОБА_4 , рішення про визнання його безвісти відсутнім або померлим, або про неможливість ОСОБА_4 здійснювати постійний догляд за своєю дружиною до рапорту позивачем не долучено. Крім того, з особової справи позивача вбачається наявність у нього неповнорідного брата ОСОБА_5 , 1988 року народження, який є рідним сином ОСОБА_3 .

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом начальника загону від 04.08.2023р. №507-ОС «Про особовий склад» сержант ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення, прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 02 серпня 2023 року, та наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України зарахований у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26.10.2023р. ОСОБА_1 звернувся із рапортом на ім`я заступника начальника відділу прикордонної служби розвідувально-ударних безпілотних повітряних суден з морально-психологічного забезпечення полковника ОСОБА_6 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю другої групи.

До рапорту додані наступні документи: копію паспорту громадянина України ОСОБА_1 ; копію картки платника податків ОСОБА_1 ; копію витягу про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію довідки про зареєстрованих осіб у будинку; копію паспорту громадянина України ОСОБА_3 ; копію картки платника податків ОСОБА_3 ; копію довідки до акту огляду МСЕК на ім`я ОСОБА_3 .

Листом від 13.11.2023p. ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) повідомив ОСОБА_1 про те, що надані ним документи не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Зокрема, у довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10.10.2023р. не зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , потребує постійного догляду.

17.11.2023p. позивач повторно звернувся до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_2 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону.

Окрім попередньо наданих разом із рапортом від 26.10.2023р. документів позивач також надав копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.11.2023р. та копію довідки ЛКК від 15.11.2023р.

Листом від 23.11.2023р. №12/33489/23-ВН ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно відмовив в задоволенні рапорту ОСОБА_3 . Відповідач зазначив, що копії документів, які додані до рапорту, не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами у зв`язку із тим, що у довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №2 від 10.10.2023р. не зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , потребує постійного догляду. Також, довідка ЛКК від 15.11.2023р. видана не встановленої форми.

Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку та просив зобов`язати відповідача звільнити його зі служби за сімейними обставинами.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції зазначив, що позивачем до матеріалів справи надано належні та допустимі докази на підтвердження необхідності здійснення стороннього догляду за його матір`ю позивача ОСОБА_3 , яка є інвалідом 2 групи. Зокрема, такими доказами, передусім, є висновок ЛКК КП «Захарівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 24.11.2023р. та довідка ЛКК від 15.11.2023р. №710. Також, судом встановлено відсутність інших, окрім позивача, осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_3 .

Суд зазначив, що оскільки позивачем до рапорту від 17.11.2023р. не був доданий висновок ЛКК від 24.11.2023р. «Про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують стороннього догляду» та, відповідно, вказаному документу з боку відповідача не було надано належної оцінки, правові підстави для визнання протиправною бездіяльності останнього відсутні. А відтак, за висновками суду, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 17.11.2023р. щодо наявності підстав для звільнення відповідно до абзацу 7 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, у тому числі, з огляду на наявність висновку ЛКК від 24.11.2023р., враховуючи окреслені у судовому рішенні висновки, та правову оцінку суду.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією проти України, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє на теперішній час.

Відповідно до пункту 2 вже згаданого Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державній прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Частиною п`ятою статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до абзацу 7 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Згідно ч.7 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 26 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009р. №1115/2009, передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Варто зазначити, що для цілей звільнення з військової служби стаття 26 Закону №2232-ХІІ чітко відокремлює підстави для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану від підстав для звільнення військовослужбовців зі служби під час дії особливого періоду.

Як вже зазначалося колегією суддів, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із рапортом про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, що зумовлено необхідністю догляду за матір`ю з інвалідністю ІІ групи.

Таким чином, для звільнення позивача на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII необхідним є надання документального підтвердження наступним обставинам: віднесення його матері ОСОБА_3 до осіб з інвалідністю ІІ групи; необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_3 ; відсутність інших осіб, окрім позивача, які можуть здійснювати такий догляд.

При цьому, обов`язок надання відповідних підтверджуючих документів покладено саме на ОСОБА_1 , як на особу, яка звернулася з відповідним рапортом.

Сторонами у справі не заперечується, що мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №495433 від 10.10.2023р. Відповідна довідка надавалася позивачем відповідачу разом із рапортами від 26.10.2023р. та від 17.11.2023р. При цьому, у вказаній довідці відсутня вказівка про те, що ОСОБА_3 потребує здійснення постійного догляду.

Абзац 7 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII передбачає альтернативу у тому, який саме висновок має підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду: медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії.

В підтвердження того, що мати позивача ОСОБА_3 потребує здійснення постійного догляду ОСОБА_1 разом із рапортом від 17.11.2023р. надав відповідачу довідку ЛКК КП «Захарівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 15.11.2023р. №710. У вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_3 знаходиться на обліку в КП «Захарівський ЦПМСД», описано її діагноз, а також вказано, що вона «потребує постійного прийому кардіопротекторів та гіпотензивних препаратів, а також постійного стороннього догляду».

Довідку ЛКК КП «Захарівський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 15.11.2023р. №710 не прийнято до уваги відповідачем з підстав її видачі не за встановленою формою, про що зазначено у листі від 23.11.2023р. №12/33489/23-ВН.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач не здійснив дій щодо сприяння ОСОБА_1 в реалізації наданого йому Законом права на звільнення з військової служби та не зазначив, який саме документ (за якою формою) має надати військовослужбовець в підтвердження того, що його мати, як особа з інвалідністю ІІ групи, потребує постійного догляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим прийняття судом першої інстанції до уваги наявність у ОСОБА_1 висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 24.11.2023р., виданого ЛКК КП «Захарівський центр первинної медико-санітарної допомоги» (форма первинної облікової документації №080-4/о), та зобов`язання судом відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.11.2023р. з врахуванням висновку ЛКК від 24.11.2023р.

Що ж до такої складової як «відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю ІІ групи», то як вбачається зі змісту листів ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 13.11.2023p. та від 23.11.2023р. відповідач не встановлював наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через призму вказаного критерію.

Позивачем було надано відповідачу довідку Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 12.10.2023р. №292, згідно якої до складу сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , входить лише її син ОСОБА_1 .

Відповідні відомості містяться і в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.11.2023р., за підписам Захарівського селищного голови Осійчук О. та депутата селищної ради ОСОБА_7 .

В свою чергу, посилання апелянта про наявність, окрім позивача, інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 (чоловіка ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 ) не підтверджені жодним належним доказом.

Витяг з особової справи старшого сержанта ОСОБА_1 , на думку колегії суддів, не є таким доказом, оскільки, по-перше, з його змісту не являється за можливе встановити дату, станом на яку такі відомості внесено до особової справи позивача, та, по-друге, вони не відповідають відомостям довідки Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 12.10.2023р. №292.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення від 12.04.2024р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 червня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук