Справа № 243/4024/24
Суддя: Дюміна Н. О.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єд. унік. № 243/4024/24
Провадження № 2-а/243/31/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м.Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дюміної Н.О.,

при секретарі Петрусі Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2022 в порядку спрощеного провадження матеріали адміністративного позову за позовною заявою ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2

вимоги позивача: про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

учасники справи: не з`явились,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 27 травня 2024 представник позивача ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24 травня 2024 року солдатом відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 вказано, що 07 травня 2024 року військовослужбовцем ЗСУ першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол №206, відповідно до якого повідомлено ОСОБА_2 про те, що 08 травня 2024 року він зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак 08 травня 2024 року позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, чим порушив п.1 ст. 22 та п .2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду». Постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 206 від 24 травня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. Зазначає, що станом на 08 травня 2024 року (на момент вчинення вказаного правопорушення) стаття 210-1 КУпАП не містила частини третьої, тому позивач не мав можливості вчинити правопорушення 08 травня 2024 року, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП оскільки КУпАП станом на 08 травня 2024 року не містить такої норми. Крім того вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складено в порушення вимог ст. 254 КУпАП, оскільки особа позивача була встановлено 07 травня 2024 року, та 08 травня позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 08 травня 2024 року, а протокол було складено лише 24 травня 2024 року, тобто з порушенням 24-годинного строку. Також у протоколі відсутня дата виявлення правопорушення і кваліфікуюча ознака притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також посадовими особами не була дотримана процедура повідомлення позивача, як особи, яка притягується до відповідальності, інформації про час та місце розгляду його справи, а отже останній був позбавлений можливості реалізовувати свої процесуальні права, що є суттєвим порушення його права на захист.

Посилаючись на порушення процедури розгляду справи, а також на відсутність складу правопорушення позивач просив суд ухвалити рішення яким скасувати Постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № 206 від 24 травня 2024 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

2. Представником ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначає, що позивачем не правильно застосовані норми законодавства щодо визначення належного відповідача по даній справі. Так, відповідно до Постанови 154 РТЦК та СП як структурний підрозділ ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. ІНФОРМАЦІЯ_3 мають своє Положення, свій код ЄДРПОУ, та особисту гербову печатку. Крім того зазначає, що накладання на позивача адміністративного стягнення не перевищує строки накладання адміністративного стягнення. Також просить суд відмовити у стягненні правової допомоги на користь позивача оскільки вони документально не підтверджені.

3. Представником ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог законодавства, позивачу було роз`яснено ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується підписом останнього. Копію протоколу позивач отримав, будь-яких клопотань, пояснень, заяв с приводу визначеного у протоколі правопорушення не надавав. З метою вирішення питання щодо призову військовозобов`язаного ОСОБА_2 на військову службу під час загальної мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 організована робота щодо його виклику до центру. 07.05.2024 правопорушником військовозобов`язаним ОСОБА_2 отримано повістку щодо необхідності прибути 08.05.2024 року у 8-00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 08.05.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_2 самостійно у 8.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, як і у подальшому не прибував самостійно до 24.05.2024 року. 24.05.2024 року працівниками поліції було супроводжено військовозобов`язаного ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Тобто 24.05.2024 року виявлено (встановлено) особу правопорушника. 24.05.2024 військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_4 складено протокол № 206, щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При складанні протоколу військовозобов`язаний ОСОБА_2 відмовився від підпису, отримання копії протоколу, надання пояснень.

Щодо кваліфікації дій позивача зазначає, провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. Відповідно до останнього абзацу частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Тобто, відповідно до зазначеного правопорушник вчиняв правопорушення з часу коли зобов`язаний був прибути за повісткою 08.05.2024 до часу супроводження правопорушника працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 а саме 24.05.2024. 24.05.2024 військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_4 складено протокол № 206, щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Протокол складено на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та постановою № 206 від 24.05.2024 визначено відповідну санкцію.

Крім того вказує, що відповідно до поданої позовної заяви, військовозобов`язаний ОСОБА_2 не визначає та не надає будь яких документів які обґрунтовують його не можливість прибути за повісткою у визначений термін відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином, представник позивача та позивач надіслали суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності.

5. Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 268 КАС України, але не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, у відзиві а позовну заяви просив суд розгляд справи проводити за його відсутністю на підставі наявних у справі матеріалів.

6. Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 268 КАС України, але не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

7.Ухвалою суду від 28 травня 2024 було відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, із особливостями, встановленими ст.ст. 268, 272, 286 КАС України.

IV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

8.24 травня 2024 року солдатом ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно позивача ОСОБА_2 про те, що 07.05.2024 військовослужбовцем ЗСУ першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянина ОСОБА_2 , про те що 08.05.2024 року о 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний Лучинський зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак на 08.05.2024 року ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, чим порушив вимоги п. 1 ст. 22 та п.2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду. Протокол складено у відсутності позивача, у присутності двох свідків. Розгляд справи призначено на 24.05.2024 року о 12 год. 39 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .

9. 24 травня 2024 року керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_5 винесено постанову №206 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень. Згідно постанови суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що 07.05.2024 військовослужбовцем ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено громадянина ОСОБА_2 , про те що 08.05.2024 року о 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний Лучинський зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак на 08.05.2024 року ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, чим порушив вимоги п. 1 ст. 22 та п.2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду.

10. Згідно долученої представником відповідача розписки № 3052 вбачається, що 07.05.2024 року ОСОБА_2 отримав повістку з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 08.05.2024 року на «08:00» год. В зазначеній розписці є підпис особи яка отримала повістку.

V. Оцінка Суду.

11. Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

12. Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

13. Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

14. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

16. Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

17. Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

18. Згідно з ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

19. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

20. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

21. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

22. За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

23. Так, ч.1 ст. 8 КУпАП беззаперечно визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

24. За приписами ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

25. Зі змісту оскаржуваної постанови від 24.05.2023 № 206 судом встановлено, що 07.05.2024 військовослужбовцем ЗСУ першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянина ОСОБА_2 , про те що 08.05.2024 року о 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний Лучинський зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак на 08.05.2024 року ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, чим порушив вимоги п. 1 ст. 22 та п.2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду, у зв`язку з чим, керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_5 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень.

26. Виходячи з наведеного, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 08 травня 2024 року о 09 годині 00 хвилин за повісткою від 07 травня 2024 року.

27. Відтак 08 травня 2024 року - є датою вчинення адміністративного правопорушення.

28. Отже, в даному випадку відсутні підстави для висновку, що вчинення позивачем правопорушення мало триваючий характер.

29. Тому посилання відповідача в обґрунтування правомірності прийняття оспорюваного рішення на те, що правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у контексті ч. 3 ст. 22 Закону є триваючим, не ґрунтується на законі, оскільки передбачений Законом обов`язок позивача щодо явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 був визначений конкретним строком - 08.05.2024 року о 09 годині 00 хв.

30. Приписами ч. 1 ст. 210-1 КУпАП (станом на дату вчинення правлпорушення-08.05.2024) передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною 2 статті 210-1 КУпАП (станом на дату вчинення правопорушення - 08.05.2024) передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

31. Отже станом на 08 травня 2024 року відповідальність за вчинене позивачем ОСОБА_2 адміністративне правопорушення була передбачена частиною другою статті 210-1 КУпАП у редакції від 14 жовтня 2023 року, яка мала формулювання «Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян». Таким чином, станом на 08 травня 2024 року розмір штрафу у грошовому виразі, який міг бути накладений на громадянина, винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, складав від 3 400 грн до 5 100 грн.

32. Натомість норма ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання приписів п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» набрала чинності лише 19 травня 2024 року.

33. Тому норма ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не могла бути застосована до позивача, оскільки як вже було встановлено судом датою вчинення правопорушення в даному випадку є 08 травня 2024 року, на момент якого діяла редакція ст. 210-1 КУпАП від 14 жовтня 2023 року.

34. На підставі наведеного, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано, що порушення не є триваючим, та момент інкримінованого правопорушення діяла редакція статті 210 КУпАП яка не містила в собі частину третю, та містила менше стягнення. Не враховано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

35. Тому притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_2 не могло бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

36. Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

37. Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

38. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

39. Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

40. Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

41. На підставі наведеного не доведення відповідачем наявність події та складу адміністративного правопорушення і відповідно правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

42. Суд наголошує, що згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

43. На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

44. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад інкримінованого правопорушення, а тому позовна заява в частині скасування постанови є підставною та обґрунтованою і підлягає задоволенню.

45. Відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

46. Враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

47. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

48. Крім того, суд зазначає наступне.

49. Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

50. Питання щодо визначення належного відповідача у спорах, передбачених ст. 286 КАС України досліджувалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 17 вересня 2020 року у справі № 398/1310/17, від 17 вересня 2020 року у справі № 401/3635/16-а, від 02 вересня 2020 року у справі № 162/445/16-а, від 17 вересня 2020 року у справі № 300/1006/16-а.

51. Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої використання формулювань «від імені … органу ….», «розгляд яких віднесено до відання органів» вказує на те, що відповідачем у справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від імені якого здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

52. За приписами пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

53. У постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 806/2143/18 викладено правову позицію, згідно з якою обов`язковою ознакою дій чи рішень суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

54. Слід зазначити, що згідно з статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

55. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

56. В свою чергу, відповідно до частини першої статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

57. Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

58. З огляду на викладене, суд вважає, що належним відповідачем у справі є саме ІНФОРМАЦІЯ_8 , який виніс оскаржувану постанову.

59. На підставі наведеного ІНФОРМАЦІЯ_9 не є належним відповідачем у справі, оскільки фактично він не розглядав справу та не виносив оскаржувану постанову.

60. Враховуючи викладене, скасовуючи оскаржувану постанову суд задовольняє позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 залишає без задоволення, оскільки останній є неналежним відповідачем по справі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

61.. Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

62. Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

63. Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 605,60 грн, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 .

64. Щодо відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

65. Згідно із частиною 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

66. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача подано до суду: копію договору про надання правничої допомоги б/н від 24 травня 2024 року, копію Акту виконаних робіт (надання послуг) від 25 травня 2024 року, ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АН №1056241 від 25 травня 2024 року.

67. Так, 24 травня 2024 року між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Музикантом В.С. укладено договір про надання правничої допомоги.

68.Згідно Акту виконаних робіт (надання послуг) від 25 травня 2024, адвокат Музикант В.С. передав, а клієнт ОСОБА_2 прийняв правову допомогу загальною вартістю 4375,00 грн, з яких: надання усних консультацій 0,5 год. 875 грн, підготовка документів для подання до суду позовної заяви, надання допомоги клієнту в зборі дкументів, складання та подання до суду позовної заяви 2 год. 3500,00 грн.

69.Заяву про зменшення цих витрат представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 не подавав, хоча положеннями п. 6 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на відповідача. Згідно із наявними у матеріалах справи довідками про доставку електронного листа відповідач був належним чином повідомлений про розгляд заяви.

70.Суд зазначає, що згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

71.Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

72.При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

73.У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

74.З огляду на викладене, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

75.Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

76.Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

77.Суд звертає увагу на те, що суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку, тому, суд вважає, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір правничої допомоги є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

78.Суд вважає, що визначений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження.

79.Виходячи з наведеного, враховуючи додані до справи докази понесення позивачем судових витрат, їх співмірність із складністю справи, обсягом наданих до суду та досліджених матеріалів, а також обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на підготовку процесуальних документів, подання позову, враховуючи також інші критерії оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката, встановлені ч. 5 ст. 134 КАС України, суд доходить висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3750,00 грн, які підлягають компенсації позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 288, 293, 294, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення №206 від 24.05.2025 року, винесену керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_5 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень - скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

3.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у сумі 4375 (чотири тисячі триста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О.Дюміна