Справа № 400/13671/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/13671/23

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо підготовки та надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням середніх відсотків, розрахованих виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Зобов`язав Департамент з питань виконання кримінальних покарань підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із зазначенням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 (2684 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14, до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням вимог пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру пенсії позивача з 01.02.2023.

Дане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 04 березня 2024 року.

Водночас, 02.02.2024 ОСОБА_1 звернулась до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань із заявою щодо виготовлення нової довідки про стан грошового забезпечення станом на 01.01.2023, на виконання вказаного судового рішення.

04.03.2024 позивачка отримала від Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 01.03.2024 листа та копії оновленої довідки від 01.03.2024 №9/3-653 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, для здійснення перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2023.

Не погоджуючись із розміром складових оновленої довідки, ОСОБА_1 05.03.2024, через систему «Електронний суд», подала заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року, в порядку статті 382 КАС України.

У даній заяві позивачка стверджує про те, що суб`єкт владних повноважень не виконав рішення суду, оскільки надбавка за особливості проходження служби (42,1%) та премія (104,4%) встановлені з урахуванням посадового окладу визначеного, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не на 01.01.2023, як указано в судовому рішенні.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року в задоволенні даної заяви про встановлення судового контролю відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції констатував, що, на виконання судового рішення, відповідач підготовив оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 01.01.2023.

Вказане, на думку суду, свідчить про відсутність у відповідача наміру на ухилення від виконання судового рішення.

До того ж, суд зауважив, що незгода позивача зі зменшенням розміру надбавки за особливості проходження служби та премії свідчить про виникнення нових спірних правовідносин.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про встановлення судового контролю.

Скаржниця указує на те, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року було зобов`язано, зокрема, визначити розмір надбавки за особливості проходження служби та премії виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року.

Однак, виконуючи дане судове рішення, відповідач сформував аналогічну довідку, яка була складена ним ще до судового рішення, тобто з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

У зв`язку з цим, вважає висновки суду першої інстанції про виникнення нових спірних правовідносин помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Скаржниця вважає, що рішення суду не виконано, а тому слід встановити судовий контроль за його виконанням в порядку статті 382 КАС України.

Департамент з питань виконання кримінальних покарань, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України, враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд апеляційної скарги за їх участю, скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року, контроль за виконанням якого просить встановити позивач, набрало законної сили 04 березня 2024 року, оскільки не оскаржувалося.

Згідно статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях по справах «Іммобільяре Саффі проти Італії», «Горнсбі проти Греції», «Жовнер проти України», «Бурдов проти Росії», «Ясіун`єне проти Литви», «Руйану проти Румунії» наголошує на тому, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

Отже, механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури виконання рішень суду.

Відповідно до частин 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

У відповідності до положень частини 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 382 КАС України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм вбачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 по справі №826/9960/15.

Як свідчать обставини даної справи, Департамент з питань виконання кримінальних покарань, виконуючи рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року, склав оновлену довідку від 01.03.2024 №9/3-653 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, для здійснення перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2023.

Однак, ОСОБА_1 не погоджується з розміром складових зазначеної довідки, тобто вважає, що Департамент з питань виконання кримінальних покарань прийняв протиправне рішення, склавши відповідну довідку.

Водночас, стаття 383 КАС України регулює питання визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 цієї статті особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах спірних правовідносин неможливо захистити порушені права позивачки, в порядку статті 382 КАС України, оскільки суб`єкт владних повноважень вчинив дії щодо виконання судового рішення, шляхом складення відповідної довідки, а тому, в даному випадку, слід звертатися із заявою в порядку статті 383 КАС України про визнання протиправним рішення, вчиненого суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст заяви ОСОБА_1 свідчить про виникнення нових спірних правовідносин, оскільки відповідного висновку можливо дійти за результатом розгляду заяви поданої в порядку статті 383 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , однак з помилкових мотивів, що є підставою, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, для зміни мотивувальної частини ухвали, шляхом її викладення в редакції цієї постанови. Резолютивну частину ухвали слід залишити без змін.

Частина 2 статті 328 КАС України передбачає, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки ухвала суду першої інстанції щодо судового контролю, постановлена судом відповідно до статті 382 КАС України у цьому переліку відсутня, дана постанова суду апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 294, 308, 311, 312, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Доповідач суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко