Справа № 160/7666/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2024 рокуСправа №160/7666/24
25 березня 2024 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови в виплаті пенсії позивачу згідно ПКМУ №185 (індексація за 2024 рік) із включенням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 1500 грн, починаючи з 01 березня 2024 року.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області виплатити проіндексовану згідно з ПКМУ №185 від 23.02 2024 (індексація за 2024 рік) пенсію позивачу із включенням щомісячної доплати в розмірі 1500, 00 грн. починаючи з 01 березня 2024 року без обмеження пенсії максимальним розміром та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Дніпропетровській області у відмові від виплати пенсії з 01.03.2024року позивачу з урахуванням підвищення до пенсії за статус особи з інвалідністю війни ІІ групи відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-Х, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-ХІ, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, як окремої складової пенсії, що підлягає подальшому перерахунку і виплаті величиною згідно зміни у часі розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що при перерахунку його пенсії з 01 березня 2024 року, відповідач виплачує йому пенсію з урахуванням максимального розміру. При цьому, позивач звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 визнано таким, що не відповідають Конституції України положення ч.7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було встановлено обмеження пенсії максимальним розміром. Таким чином, положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення є неконституційними та з 20.12.2016 року втратили чинність.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Крім того, цією ухвалою суду зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
- надати до суду завірену належним чином копію пенсійної справи позивача.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-XII.
04 березня 2024 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив провести розрахунок пенсії за вислугу років станом на 01 березня 2024 року.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 1 ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
Відповідно до ст. 1-1 ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно ч. 1 ст. 43 ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Разом з тим, ч. 7 ст. 43 ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнано неконституційним.
Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
В резолютивній частині рішення Конституційний суд України зазначив: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ зі змінами, а саме:
При цьому, частина сьома статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 7-рп/2016 від 20.12.2016.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня ч. 7 ст. 43 в Законі України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 1774-VIII, який прийнято 06 грудня 2016 року та вперше опубліковано в газеті Голос України 27 грудня 2016 року та набрав чинності відповідно до прикінцевих положень з 1 січня 2017 р., у частині сьомій статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб слова і цифри у період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2016 р. замінено словами і цифрами по 31 грудня 2017 р..
Таким чином, зі змісту внесених змін Законом України № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року, встановлюється, що у Законі України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України Рішення № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року обмеження розміру пенсії позивача 10 (десятьма) прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність - є неправомірним.
За таких обставин, зважаючи на визнання неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, приймаючи до уваги те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, суд зазначає, що пенсійний орган визначаючи позивачу пенсії із обмеженням її максимальним розміром (10) десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність діяв всупереч приписам Конституції України та Закону №2262-ХІІ.
В той же час, здійснюючи перерахунок пенсії позивачу з 01.03.2024 на підставі Кабінету Міністрів України 23.02.2024 №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" відповідач протиправно виплачує пенсію позивачу без урахуванням індексації на виконання вищевказаної постанови, що свідчить про недотримання вимог чинного законодавства України та фактичну невиплату проіндексованої пенсії в повному розмірі.
З урахуванням зазначеного, відповідач при проведенні перерахунку пенсії на підставі наголошеної постанови безпідставно обмежив максимальним розміром суму перерахованої з 01.03.2024 пенсії позивача.
З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, починаючи з 01.03.2024 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених коштів.
Щодо решти позовних вимог, суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ст.4 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби.
Таким чином, спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ).
Згідно з преамбулою Закону №2262-ХІІ держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Преамбула Закону №2262-ХІІ та її норми, а також норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ) розмежовують поняття пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які визначаються з грошового забезпечення, та надання інших соціальних гарантій (підвищення пенсії, доплати до пенсії тощо).
Так, однією із соціальних гарантій є підвищення пенсії особам, визначеним у ч.4 ст.13 Закону №3551-ХІІ, а саме вказаною нормою встановлено, що особам з інвалідністю внаслідок війни II групи пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни та має право на підвищення пенсії на 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Закон України «Про прожитковий мінімум» відповідно до ст.46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.
Статтею 1 Закону визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
Згідно зі ст.2 Закону прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров`я, освіти, соціального обслуговування та інших; встановлення величини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.
Таким чином, вказана величина (прожитковий мінімум) є змінною.
При прийнятті законів України про Державний бюджет на кожний рік, визначались прожиткові мінімуми для демографічних груп населення.
Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», визначала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2024 року - 2361 грн.
Таким чином, при перерахунку пенсії позивача з 01.03.2024 року ГУ ПФУ правильно визначено розмір підвищення його пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме 944,40 грн.
Позивач стверджує, що виплата пенсії здійснюється за рішенням суду та зазначає, що у випадку коли судом не визначено порядок проведення перерахунку пенсії, застосовуються норми законодавства, чинного на час, з якого проводиться перерахунок пенсії.
Рішення по справі №160/20418/23 стосувалось обмеження пенсії позивача максимальним розміром під час перерахунку пенсії з 01.03.2023 року на підставі постанови №168, тобто не стосувалось розміру підвищення, що не може бути зафіксованим, оскільки залежить від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Суд не приймає доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо обмеження перерахованої позивачу пенсії у розмірі, встановленого Законом України від 08.07.2011 №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», оскільки пенсія позивача виплачувалась розміром 39164,20 грн, тобто не обмежувалась десятьма прожитковими мінімумами, що установлені для осіб які втратили працездатність (20930 грн у 2023 році). ГУ ПФУ обмежено пенсію позивача пенсії шляхом невиплати підвищення до пенсії особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

Відповідач у відзиві не наводить жодної норми законів чи інших нормативно-правових актів, якими б визначалося право пенсійного органу визначати сталий розмір пенсії та не враховувати при цьому зміни динамічних підвищень та надбавок до пенсії, які змінюються в залежності від прожиткового мінімуму.

Відсутнє у відзиві також правове обґрунтування щодо застосування ГУ ПФУ самостійно вигаданого терміну «розмір пенсії за рішенням суду».

Відповідач ГУ ПФУ, який є суб`єктом владних повноважень, своїми протиправними діями (невиплатою нарахованого соціального підвищення пенсії в залежності від підвищення прожитого мінімуму) фактично незаконно створює умови для вимушеного звернення до суду при кожному підвищенні прожиткового мінімуму.

Правовою оцінкою спірних правовідносин та висновком суду є обов`язок відповідача ГУ ПФУ нараховувати та виплачувати у повному обсязі підвищення пенсії позивачу як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, на яке він має право у відповідності до законодавства, при підвищенні прожитого мінімуму, від якого залежать такі виплати.

Суд вважає, що протиправними діями відповідач позбавив позивача гарантованого конституційного права на соціальний захист отримання пенсії, оскільки не виплачує пенсію з нарахованими підвищеннями (надбавками), на які позивач має право, що передбачені спеціальними Законами №3551-ХІІ, №1603-IV та №2262-ХІІ.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що відповідач діяв безпідставно з порушенням вимог законодавства, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом: визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу нарахованого підвищення його пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та зобов`язати відповідача здійснити з 01.03.2024 року перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням підвищення пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач, як особа з інвалідністю II групи, звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат відсутні.

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Днпропетровській області щодо обмеження з 01.03.2024 ОСОБА_1 перерахованої пенсії максимальним розміром з урахуванням індексації пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести з 01.03.2024 обчислення, перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням індексації, проведеної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", без обмеження максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованого підвищення його пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.03.2024 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням підвищення пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко