Справа № 420/14977/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

26 червня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження клопотання відповідачів про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.03.2019 року по 02.03.2020 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4463,15 грн. в місяць у загальній сумі 47 510,95 грн. за період з 14.03.2019 року по 02.03.2020 року включно, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за період з 14.03.2019 року по дату фактичної виплати індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку Ставській грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати, індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою від 20.05.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Учасникам справи встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

31.05.2024 року представник військової частини НОМЕР_1 подав до суду відзив на позов, в якому, серед іншого, зазначив про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом та просив залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

Як підставу для залишення позову без розгляду відповідач зазначив те, що позивач виключена зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 02 березня 2020 року, а тому мала право на оскарження бездіяльності щодо нарахування та виплати їй індексації грошового забезпечення у тримісячний строк, встановлений частиною 2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022 року), який обчислюється з урахуванням приписів пункту 1 глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України після відміни карантину, тобто з 01.07.2023 року. Отже тримісячний строк звернення до суду, на переконання відповідача, сплинув 02.10.2023 року. Тому, посилаючись на приписи ч.3 ст.123 КАС УКкраїни, представник військової частини НОМЕР_1 просив залишити позов без розгляду.

06.06.2024 року представник військової частини НОМЕР_2 подав до суду відзив на позов, в якому, серед іншого, також зазначив про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом та просив залишити позов ОСОБА_1 без розгляду. Підставою для залишення позову без розгляду відповідач зазначив ч.5 ст.122 КАС України, якою встановлено місячний строк звернення до суду з позовом щодо проходження та звільнення з публічної служби. Позивач виключена зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 02 березня 2020 року, а тому мала право на оскарження бездіяльності щодо нарахування та виплати їй індексації грошового забезпечення у місячний строк з дня виключення зі списків особового складу частини, тобто до 02.04.2020 року, однак звернулася до суду через 4 роки.

Вирішуючи зазначені клопотання відповідачів, які заявлені з однакових підстав (пропуск строку звернення до суду), хоча і відмінні в обгрунтуванні тривалості цих строків та норм закону, якими строк звернення до суду встановлений, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України "Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів" у редакції до 19.07.2022 року передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 року №2352-IX внесено зміни до ст.233 КЗпП України та викладено її в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 року №2352-IX набрав чинності 19.07.2022 року.

Отже, редакція ст.233 КЗпП України, яка раніше не обмежувала строком звернення до суду з питань оплати праці, втратила чинність з 19.07.2022 року.

Водночас, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, строки, визначені статтею 233 КЗпП України (в редакції Закону від 01.07.2022 року №2352-IX), підлягають застосуванню з 01.07.2023 року.

Разом з цим, суд враховує постанову Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №420/14777/22, в якій суд касаційної інстанції висновував про таке: …на момент звільнення позивача з військової служби, 14 липня 2021 року, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Правову позицію з приводу того, яка саме редакція статті 233 КЗпП України підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, викладено зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №160/759/23, від 20 листопада 2023 року у справі №160/5468/23, від 27 квітня 2023 року у справі №420/14777/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 27 квітня 2023 року у справі №300/4201/22, від 28 вересня 2023 року у справі №140/2168/23, від 18 жовтня 2023 року у справі №380/14605/22.

З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Отже, до спірних правовідносин щодо строку звернення до суду підлягає застосуванню ч.2 ст.233 КЗпП України в редакції, чинній до 19.07.2022 року, відповідно до якої в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, оскільки станом на момент звільнення позивача з військової служби (02.03.2020 року) частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, суд дійшов висновку, що позивачем при поданні даного позову не пропущено строк звернення до суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотань представника військової частини НОМЕР_1 та представника військової частини НОМЕР_2 про залишення позову без розгляду, а тому в задоволенні клопотань обох відповідачів слід відмовити.

Керуючись ст.ст.166, 248, 256, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

У задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_2 про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.В. Андрухів