Справа № 380/10273/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/10273/23 пров. № А/857/6506/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі № 380/10273/23 за адміністративним позовом Державного підприємства «Львіввугілля» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя в 1-й інстанції Гулкевич І.З.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Львіввугілля» (далі також ДП «Львіввугілля», позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі також ГУДПС у Львівській області, відповідач) та просило суд зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області вчинити дії щодо виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна публічне обтяження №3003154 зареєстроване згідно Актом опису №306/13-01-13-05-14 від 19.08.2022.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що податковим керуючим ГУ ДПС у Львівській області вчинено протиправні дії щодо опису в податкову заставу майна ВП «Шахта «Степова» та ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» та протиправно зареєстровано публічного обтяження №30003185 згідно Акту опису №306/13-01-13-05-14 від 19.08.2022.

Зокрема звертає увагу на те, відповідач порушив процедуру проведення опису майна (без попереднього повідомлення та участі представника позивача); здійснення опису майна під час дії воєнного стану.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає те, що суд першої інстанції не дослідив та не надав правову оцінку нормам, що регулюють порядок проведення опису майна платника податків в податкову заставу, і як наслідок виніс рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що податковий керуючий в порушення норм чинного законодавства здійснив опис майна в податкову заставу з порушенням процедури та взагалі без відома позивача, оскільки про опис майна згідно Акту позивач дізнався отримавши його для підпису поштою; податковий керуючий напередодні опису взагалі не звертався про надання інформації щодо наявного в платника податків майна, яке може бути включено в податкову заставу.

Звертає увагу, що відповідно до пункту 89.1.1. статті 89 ПК України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Так, Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 на період воєнного стану зупинено перебіг податкових строків. Фактично, право податкової застави виникає у разі прострочення платежу. Однак, строки сплати податків зупинені, що вказує на неможливість прострочення сплати податків під час дії воєнного стану, а відповідно право податкової застави не може виникнути. Опис майна платника податків в податкову заставу, як і його подальша реалізація не вбачаються можливими, за умови, що несплата податків була допущена під час воєнного стану. Крім порушення наведених вище норм закону, відповідачем складено сам Акт не по формі та на платника податку, що не перебуває в нього на обліку як такий.

Крім того, звертає увагу суду на те, що згідно з Виписки з ЄДР ДП «Львіввугілля» () як юридична особа перебуває на обліку в Західному Міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків (44045187). Згідно виписок з ЄДР лише відокремлені підрозділи ДП «Львіввугілля» перебувають на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області з присвоєними окремо ідентифікаційними кодами відокремлених підрозділів.

Відтак, на думку апелянта, опис майна ДП «Львіввугілля» , яке не перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області є безпідставним.

Відтак, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі № 380/10273/23 та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що Державне підприємство «Львіввугілля» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій і присвоєний ідентифікаційний код в . Згiдно з довiдки про заборгованiсть №3273/5/13-01-13-01-12 від 22.03.2023, станом на 10.03.2023 Державне підприємство «Львіввугілля» має податковий борг в розмiрi 207 186 784, 90 грн. Враховуючи наявність у позивача непогашеного податкового боргу, відповідач на підставі статті 89 Податкового кодексу України прийняв рішення про опис майна в податкову заставу, про що складено акт опису майна №306/13-01-13-05-14 від 19.08.2022.

Відповідач вважаєм необґрунтованими доводи позивача наведені в апеляційній скарзі, а отже і відсутність підстав для скасування рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, ні до податкового органу, ні до суду не надано жодних доказів (документів), що засвідчують закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті, які відповідно до пункту 93.2 статті 93 Податкового кодексу України є підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів. Отже на думку суду, відсутні обставини, які є підставою для звільнення майна з під податкової застави та виключення її з державних реєстрів, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності зі сторони відповідача.

Щодо посилань позивача в позовній заяві про не повідомлення відповідачем про проведення опису майна, то такі судом не взяті до уваги, оскільки ГУ ДПС у Львівській області 30.05.2011 прийняло рішення №7 про опис майна в податкову заставу та таке було скеровано позивачу. Позивач від підписання акту про опис майна від 19.08.2022 №306/13-01-13-05-14 відмовився, про що свідчить акт про відмову №2/13-01-13-05-14 від 19.08.2022.

Щодо посилань позивача, що акт опису майна складений на платника податків, який не перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області, то суд врахував, що відповідно до п.87.6 ст. 87 ПК України у разі відсутності у платника податків, що є філією, відокремленим підрозділом юридичної особи, майна, достатнього для погашення його грошового зобов`язання або податкового боргу, джерелом погашення грошового зобов`язання або податкового боргу такого платника податків є майно такої юридичної особи, на яке може бути звернено стягнення згідно з цим Кодексом.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач не довів та не підтвердив належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а відтак вважав, що в задоволенні таких слід відмовити.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів з такими погоджується, враховуючи наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Державне підприємство «Львіввугілля» зареєстровано в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, .

Згідно з довідки про заборгованість №3273/5/13-01-13-01-12 від 22.03.2023 станом на 10.03.2023 за ДП «Львіввугілля» рахується борг в розмірі 207 186 784,90 грн.

Судом встановлено, що начальником ДПІ у Сокальському районі 30.05.2011 прийнято рішення №7 про опис майна у податкову заставу ДП «Львіввугілля».

На підставі рішення начальника ДПІ у Сокальському районі Львівської області № 7 від 30.05.2011 року податковим керуючим Головного управління ДПС у Львівській області Шукатка А.І. 19.08.2022 здійснено опис майна позивача, який оформлений актом №306/13-01-13-05-14.

Податковим керуючим було описано майно ВП «Шахта Лісова» ДП «Львіввугілля», що знаходиться за адресою: Львівська область, Червоноградський район, с. Сілець, а саме: лебідка ЛВ-25, введено в експлуатацію в вересні 2020 року, інвентарний №192076 по ціні 366 643,00 грн., пускач ПВІТ-125-МВ-3, введено в експлуатацію в жовтні 2020 року інвентарний №192077 по ціні 78 764,00 грн., пускач ПВІТ-125-МВ-3 введено в експлуатацію в жовтні 2020 року інвентарний №192078 по ціні 78 764,00 грн та майно ВП «Шахта Степова» ДП «Львіввугілля», що знаходиться за адресою : Львівська область, Червоноградський район, с. Глухів, а саме: провідник безшовний трубчастий введено в експлуатацію в червні 2020 року інвентарні номери №34816, 34867-34914-49 шт по ціні 1 745925,00 грн, всього на загальну суму 2 270 096,00 грн.

Згідно акт від 19.08.2022 №2/13-01-13-05-14 посадові особи ДП «Львіввугілля» відмовились від підписання акту опису майна.

Згідно із витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №30003185 від 01.05.2023 року Головним управлінням ДПС у Львівській області зареєстровано податкову заставу щодо майна ДП «Львіввугілля» відповідно до акту опису майна від 19.08.2022 №306/13-01-13-05-14, з терміном дії 29.08.2027.

Позивач не погодився з такими діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У відповідності до п. 36.1. ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п.п. 38.1 та 38.2 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпунктів 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 38.1, 38.3 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Положеннями ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до п.п. 89.1.1, 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі:

несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до п. 89.2 ст. 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Згідно з п. 89.3 ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Судом встановлено, що згідно з довідки про заборгованість №3273/5/13-01-13-01-12 від 22.03.2023 станом на 10.03.2023 за ДП «Львіввугілля» рахується борг в розмірі 207186784,90 грн.

Також матеріалами справи підтверджується, що відповідно до статті 89 Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС у Львівській області від 30.05.2011 прийнято рішення №7 про опис майна в податкову заставу. Таке рішення скеровано позивачу, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а.с.57).

Враховуючи наявність у позивача непогашеного податкового боргу, відповідач на підставі статті 89 Податкового кодексу України прийняв рішення про опис майна в податкову заставу, про що складено акт опису майна №306/13-01-13-05-14 від 19.08.2022.

Окрім того, суд враховує, що позивач від підписання акту про опис майна від 19.08.2022 №306/13-01-13-05-14 відмовився, про що свідчить акт про відмову №2/13-01-13-05-14 від 19.08.2022.

Колегія суддів зауважує, що гарантованому у ч.2 ст. 77 КАС України обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондують вимоги ч.1 ст. 77 КАС України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В свою чергу, жодних доказів погашення податкового боргу, апелянт ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надав.

Підстави припинення податкової застави визначені ст. 93 ПК України.

Так, відповідно до п. 93.1 ПК України, майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Отже, ст. 93 ПК України встановлює вичерпний перелік підстав для звільнення майна платника податків з-під податкової застави.

Пунктом 93.3 статті 93 Податкового кодексу України визначено, що порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року № 586, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2017 року за № 859/30727, затверджено Порядок застосування податкової застави податковими органами (далі - Порядок).

Пунктами 8, 12 розділу І Порядку установлено, що день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем податкових органів відповідно до законодавства. Повідомлення про виникнення у платника податків, що має податковий борг, права податкової застави міститься у податковій вимозі, яка надсилається відповідно до вимог статті 59 глави 4 розділу II Кодексу.

Згідно із пунктами 1, 2 розділу ІІ та пункту 1 розділу IV Порядку, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу, яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна. Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу.

Податковий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі у п`ятиденний строк з дня складення акта опису майна.

Пунктами 1, 2 розділу VI Порядку установлено, що у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення.

Слід зазначити, що виникнення податкового боргу чи податкової застави не пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги. Цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону. Проте, обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу. Якщо ж таке право виникло і контролюючий орган розпочав дії з реалізації своєї компетенції по вжиттю заходів з погашення податкового боргу, то воно в подальшому не може бути нівельовано, а правомірність вжитих заходів може бути перевірена в межах адміністративного або судового оскарження.

Поряд з цим, передумовою прийняття рішення про опис майна у податкову заставу є саме наявність податкового боргу.

Враховуючи існування заборгованості у позивача на час розгляду цієї справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав у контролюючого органу для звільнення його майна з-під податкової застави, і, відповідно, у суду - підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна публічне обтяження №3003154 зареєстроване згідно Актом опису №306/13-01-13-05-14 від 19.08.2022.

Щодо твердження позивача/апелянта на те, що акт опису майна складений на платника податків, який не перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області, то суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до п.87.6 ст. 87 ПК України у разі відсутності у платника податків, що є філією, відокремленим підрозділом юридичної особи, майна, достатнього для погашення його грошового зобов`язання або податкового боргу, джерелом погашення грошового зобов`язання або податкового боргу такого платника податків є майно такої юридичної особи, на яке може бути звернено стягнення згідно з цим Кодексом

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідач, заперечуючи проти позову, надав належні і допустимі докази на підтвердження законності та обґрунтованості своїх дій. Натомість позивачем, ні до податкового органу, ні до суду не надано жодних доказів (документів), що засвідчують закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті, які відповідно до пункту 93.2 статті 93 Податкового кодексу України є підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів, а суд не встановив існування обставин, які є підставою для звільнення майна з під податкової застави та виключення її з державних реєстрів, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності зі сторони відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачами в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі № 380/10273/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 25.06.24