Справа № 320/1079/24
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року №320/1079/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача - Репецького С.В., представника відповідача - Поліщука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія) з вимогами:

- визнати протиправними дії Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокуратури під час проведення перевірки дисциплінарної скарги відносно заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю - начальника управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокуратури від 20.12.2023 №234 дп-23 «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю - начальника управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 ».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

В обґрунтовування позовних вимог позивач стверджує про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення та вказує на те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки Комісією вчинення дисциплінарного проступку встановлено на підставі не належних та недопустимих доказів, а також Комісією порушено строк проведення перевірки та складення висновку про наявність дисциплінарного проступку. Позивач вказує на те, що Комісією при прийнятті оскаржуваного рішення не взято до уваги приписи підпункту 4 пункту 1 Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» відповідно до якого будь-які перевірки щодо своєчасності та повноти подання будь-яких звітів чи документів звітового характеру уповноваженими органами не здійснюється. Також Позивач зазначає, що в чинному законодавстві, у тому числі відомчих нормативно-правових актах прокуратури, в Кодексі професійної етики та поведінки прокурорів відсутня норма, яка відносить неподання або несвоєчасне подання Декларації доброчесності до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури. Крім того, позивач вважає, що у оскаржуваному рішенні Комісії встановлено наявність дисциплінарного проступку прокурора на підставі власної усталеної практики без посилання на нормативно-правовий акт, який визнає це діяння таким, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у и?ого об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

21.02.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову та зазначив, що доводи ОСОБА_1 є безпідставними, суперечать встановленим у дисциплінарному провадженні обставинам. Також зазначив, що прокурор ОСОБА_1 несвоєчасно подавши Декларацію, порушив вимоги статті 19 Закону № 1697-VII, пунктів 1-3 розділу ІІ Порядку № 293, тобто вчинив дисциплінарнии? проступок, відповідальність за якии? передбачено пунктом 5 частиною першоі? статті 43 Закону №1697-VII - вчинення діи?, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у и?ого об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а відтак наявні підстави для притягнення и?ого до дисциплінарноі? відповідальності. Вважає, що Комісією 20.12.2023 ухвалено законне та обґрунтоване рішення № 234дп-23 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани. Крім того, вважає, що доводи позивача щодо порушення строків проведення перевірки та складення висновку про відсутність дисциплінарного проступку прокурора є необґрунтованими та безпідставними.

22.02.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому останній спростовує та заперечує проти доводів Відповідача, викладених у відзиві на позов.

У судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача, які надали пояснення по суті справи.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, які зводяться до того, що процедура здійснення дисциплінарного провадження на його думку дотримана, тому відсутні підстави для задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні повністю.

Заслухавши сторін по справі, розглянувши подані ними докази, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 працює з 2001 року в органах прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора від 16 вересня 2022 року № 1729-ц ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю - начальника управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора (далі - прокурор ОСОБА_1).

Присягу працівника прокуратури склав 09.02.2011, з положеннями Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів ознайомлений 01.10.2015.

Зі змісту службової характеристики вбачається, що прокурор ОСОБА_1 зарекомендував себе позитивно, зокрема, з початком повномасштабного вторгнення російської федерації очолив роботу із збору доказів військової агресії, організував роботу щодо допиту потерпілих, внутрішньо переміщених осіб; у березні 2022 року по гарячих слідах організував огляди місця події міста Ірпінь з метою фіксації російських воєнних злочинів; надавав практичну допомогу в організації огляду місця події прокурорам Чернігівської обласної прокуратури; завдяки вжитим системним заходам організаційного та практичного характеру вдалося досягнути реального підвищення ефективності у розслідуванні кримінальних правопорушень, пов`язаних з військовою агресією російської федерації та інше. Дисциплінарних стягнень не має.

До відповідача 09.05.2023 від Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора надійшла дисциплінарна скарга про вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_1 .

Цього ж дня, для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження, автоматизованою системою вказану дисциплінарну скаргу розподіллено за членом Комісії ОСОБА_2 .

Рішенням члена КДКП ОСОБА_2 від 22.05.2023 відкрито дисциплінарне провадження № 07/3/2-383дс-94дп-23 стосовно прокурора ОСОБА_1

28.11.2023 за результатами перевірки членом Комісії ОСОБА_2 складено висновок про наявність дисциплінарного проступку в діях прокурора ОСОБА_1 , який із зібраними матеріалами перевірки передано на розгляд Комісії.

Судом встановлено, що дисциплінарне провадження № 07/3/2-383дс-94дп-23 стосовно прокурора ОСОБА_1 відкрито на підставі дисциплінарної скарги виконувача обов`язків керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора Дзюби І.І .

Зі змісту скарги вбачається, що начебто прокурор ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію доброчесності прокурора (далі - Декларація), чим порушив Порядок проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів, затверджений наказом Генерального прокурора від 29 грудня 2022 року № 293 (далі - Порядок № 293). Тому скаржник вважав, що в діях прокурора ОСОБА_1 є ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) - вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури. Також скаржник вказує, що несвоєчасне подання Декларації відноситься до дій що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури на підставі п.2 розділу 1 Порядку організації роботі з питань внутрішньої безпекі в органах прокуратури України затвердженого наказом Генерального прокурора Україні від 13 квітня 2017 року № 111 (далі - Порядок № 111).

Під час перевірки доводів дисциплінарної скарги на засіданні Комісії 20 грудня 2023 року прокурором ОСОБА_1 надано пояснення з приводу обставин, викладених у дисциплінарній скарзі. Прокурор ОСОБА_1 пояснив, що у лютому 2023 року двічі подавав Декларацію. Причинами відсутності підтверджуючої інформації про подання Декларації могли бути перебої в електромережі, роботі мережі Інтернет, активізація кібератак на енерго- та правоохоронний сектор України, у тому числі на вебсайт Офісу Генерального прокурора, що підтверджено аналітичним звітом Держспецзв`язку за перше півріччя 2023 року.

Як встановлено судом, під час засідання Комісії прокурор ОСОБА_1 для встановлення об`єктивної істини просив Комісію про призначення та проведення комп`ютерно-технічної експертизи, надав лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про можливість проведення зазначеної експертизи, однак Комісією було відмовлено у задоволенні такого клопотання.

За результатом розгляду висновку про наявність дисциплінарного проступку, Комісією 20 грудня 2023 року ухвалено рішення № 234дп-23 про притягнення прокурора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани.

Із оскаржуваного рішення № 234дп-23 вбачається, що Комісія дійшла до висновку, що прокурором ОСОБА_1 , несвоєчасно подано Декларацію, чим порушено вимоги пунктів 3, 4 частини четвертої, частини п`ятої статті 19 Закону № 1697-VII, пунктів 1-3 розділу ІІ Порядку № 293, тобто вчинено дисциплінарний проступок, відповідальність за який передбачено пунктом 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, а саме, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а відтак наявні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, як зазначено у рішенні Комісії, підтверджено: відомостями, що містяться в дисциплінарній скарзі; поясненнями ОСОБА_1 ; витягом з переліку дій користувача ОСОБА_1 у підсистемі перевірки Декларацій; листами ОСОБА_1 від 28.04.2023 № 09-10140ВН-23 та від 03.05.2023 №09/2-933ВН-23; копією Декларації прокурора ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 до 28.04.2023, датованої 28.04.2023. Також Комісією вказано, що встановлений законодавством строк для прийняття рішення про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, не минув. При виборі виду дисциплінарного стягнення стосовно прокурора ОСОБА_1 , як зазначено у рішенні КДКП, враховано характер вчиненого ним дисциплінарного проступку, особу прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення, позитивну характеристику прокурора, а тому Комісія дійшла висновку про можливість накладення на нього стягнення у виді догани, яке є пропорційним вчиненому ним проступку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Згідно частини другої статті 131-1 Конституції України організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон

Цим же Законом №1697-VII врегульовано порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора.

Згідно зі статтями 44, 73, 77 Закону № 1697-VII тільки за КДКП закріплені повноваження здійснювати дисциплінарне провадження щодо прокурора.

Згідно з частиною 1 статті 41 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, зокрема вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури (пункт 5).

Відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до Комісії з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Дисциплінарне провадження включає такі етапи: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частин четвертої статті 46 Закону № 1697-VII після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження за результатами перевірки.

Частина дев`ята статті 46 Закону №1697-VII передбачає, що перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, але не більш як на місяць.

Член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується (частина десята статті 46 № 1697-VII).

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має бути надіслано не пізніше як за десять днів до дня проведення засідання.

Згідно із частиною третьою цієї статті висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю.

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, заслуховуються пояснення члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб (частина п`ятою статті 47 Закону № 1697-VII).

Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право давати пояснення, відмовитися від їх надання, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об`єктивності члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, подавати заяву про його відвід (частина п`ята статті 47 Закону № 1697-VII).

Рішення в дисциплінарному провадженні відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає більшістю голосів від свого загального складу (частина перша статті 48 Закону № 1697-VII).

Відповідно до частини третьої статті 48 Закону № 1697-VII, при прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

За правилами частини першої статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора може бути накладено такі дисциплінарні стягнення: 1) догана, 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

З огляду на викладене вище вбачається, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора є повне доведення його вини в ході службового розслідування чи дисциплінарного провадження, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного проступку, уточнення ступеня вини особи. Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях прокурора ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку та дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Подібна за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.05.2019 у справі № 815/2658/17 та від 20.02.2024 у справі № 9901/865/18.

В контексті встановлених обставин справи та перевіряючи підставу притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає таке.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокуратури під час проведення перевірки дисциплінарної скарги відносно ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідач при розгляді дисциплінарної скарги про вчинення позивачем дисциплінарного проступку діяв відповідно до вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок діяльності Комісії.

Крім того, підчас розгляду даної справи встановлено, що суть даного спору полягає саме у протиправності прийняття відповідачем оскаржуваного рішенні про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а отже судом надається оцінка саме обставинам, які слугували для його прийняття.

Таким чином, вищевказані доводи відповідача про протиправність дій відповідача є необґрунтованими та безпідставними, тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про визнання протиправними та скасування рішення відповідача від 20.12.2023 №234 дп-23, яким накладено на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, суд зазначає таке.

Перелік підстав притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження чітко визначені у статті 43 Закону № 1697-VII.

Із матеріалів дисциплінарного провадження вбачається, що підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора ОСОБА_1 є вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури (пункт 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII), які проявились в несвоєчасному поданні Декларації.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний щорічно проходити таємну перевірку доброчесності. Таємну перевірку доброчесності прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних і окружних прокуратур проводять підрозділи внутрішньої безпеки в порядку, затвердженому Генеральним прокурором.

Підстави і процедура щорічного проходження прокурорами таємної перевірки доброчесності визначені Порядком № 293.

Пунктами 1, 2 розділу ІІ Порядку № 293 передбачено, що щорічна таємна перевірка доброчесності прокурорів проводиться на підставі частини п`ятої статті 19 Закону № 1697-VII; проходження таємної перевірки доброчесності полягає у щорічному поданні прокурором Декларації і, за наявності підстав, визначених цим розділом, проведенні службового розслідування та вивченні його результатів згідно з пунктом 14 цього розділу з метою перевірки інформації, що може свідчити про недостовірність (у тому числі неповноту) тверджень прокурора в Декларації.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 293 встановлено, що кожен прокурор щороку з 01 січня по 31 березня (включно) зобов`язаний особисто шляхом заповнення на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора подати Декларацію за формою і правилами, визначеними додатком 1 до Порядку, надати правдиві відповіді у формі "Підтверджую" або "Не підтверджую" на запитання, що стосуються або можуть стосуватися його доброчесності, а у випадках, визначених Порядком, Декларацією і правилами її заповнення, навести додаткові відомості.

Декларація підлягає оприлюдненню на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора, за винятком періоду дії у державі правового режиму воєнного стану.

Суд зазначає, що неподання або несвоєчасне подання Декларації доброчесності прокурора є порушенням вимог пунктів 3, 4 частини четвертої, частини п`ятої статті 19 Закону № 1697-VII та пунктів 1-3 розділу ІІ Порядку № 293.

Водночас, аналіз положень Закону № 1697-VII та Порядку № 293 дають підстави для висновку, що ними не визначено, що неподання або несвоєчасне подання Декларації є діями, які порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Перелік дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури міститься у Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України затверджено наказом Генеральної прокуратури України від 13 квітня 2017 року № 111 (далі - Порядок № 111).

Так, у пункті 2 розділу І Порядку № 111 визначено, що до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать:

вчинення дій, що містять ознаки корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших кримінальних правопорушень;

керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмова від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння та ненадання документів, які підтверджують, що прокурор не перебував у такому стані;

неподання або несвоєчасне подання прокурором без поважних причин анкети доброчесності прокурора;

подання в анкеті доброчесності прокурора недостовірних (у тому числі неповних) тверджень;

умисне приховування достовірної інформації про вчинення іншим прокурором дій, що порушують Присягу прокурора чи вимоги Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів;

протиправні позаслужбові стосунки - використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб;

порушення прокурором вимог, заборон та обмежень, встановлених Законами України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру».

Отже, у Порядку № 111 визначено, що неподання або несвоєчасне подання прокурором без поважних причин анкети доброчесності прокурора належить до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Однак, подання анкети доброчесності прокурора було передбачено наказом Генеральної прокуратури України від 16.06.2016 № 205 «Про затвердження Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.06.2016 за № 875/29005, який втратив чинність на підставі наказу Генерального прокурора від 29 грудня 2022 року № 293.

З огляду на зазначене суд наголошує, що після зміни анкетування на декларування відповідні зміни не були внесенні у Порядок № 111, тому неподання або несвоєчасне подання прокурором без поважних причин Декларації доброчесності прокурора не включено до переліку дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Також, у спірних правовідносинах суд враховує релевантну правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі №800/578/17 (П/9901/298/18), провадження № 11-583заі18, відповідно до якої порушення, допущенні під час заповнення і подання анкети доброчесності, є неналежним виконанням службових обов`язків, а також дією що порочить звання прокурора і може викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури і вказує на наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності за пунктом 1 та пунктом 5 частини першої статті 43 Закону №1697-VІІ.

При цьому суд зазначає, що наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності за пунктом 5 частини першої статті 43 Закону 1697-VІІ у вище вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду обумовлено тим, що Порядок № 111 відносить до переліку дій, які порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженності та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, зокрема, неподання або несвоєчасне подання прокурором без поважних причин анкети доброчесності прокурора.

Станом на час прийняття оскаржуваного рішення Комісією Порядок № 111 не відносить неподання чи несвоєчасне подання Декларації доброчесності прокурора до переліку дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженності та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, тому відсутні підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за пунктом 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Суд звертає увагу, що у рішенні №234дп-23 Комісією зазначено, що відповідно до абзацу 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку № 293 неподання, несвоєчасне подання прокурором Декларації без поважних причин вважається невиконанням обов`язку, передбаченого частиною п`ятою статті 19 Закону № 1697-VII та може бути підставою для ініціювання дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, порушення прокурором виконання обов`язку, передбаченого Законом № 1697-VII є підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків).

Підсумовуючи суд констатує про відсутність підстав для притягнення прокурора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на підставі пункту 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII (вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженності та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури).

На підставі вище висловленого, суд критично відноситься до висновку Комісії, викладеному в оскаржуваному рішенні № 234дп-23 та доводів представника відповідача проте, що несвоєчасне подання Декларації доброчесності прокурора відноситься до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури згідно з усталеної практики Комісії, оскільки Комісія в силу Закону № 1697-VII не наділена повноваженнями самостійно визначати перелік дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратур.

Відповідно до пункту 22 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є дисциплінарними правопорушеннями та відповідальність за них.

Крім того, суд зазначає, що Комісією у іншому дисциплінарному провадженні (№195дп-23 від 27.09.2023, рішення розміщено на офіційному сайті КДКП за посиланням: https://kdkp.gov.ua/decision/2023/09/27/4234) при розгляді дисциплінарної скарги щодо несвоєчасного подання Декларації надано протилежний висновок і задекларовано відсутність у діях прокурора дисциплінарного проступку, оскільки обставини несвоєчасного подання Декларації вказують на окремі недоліки під час виконання прокурором своїх повноважень і не є дисциплінарним проступком.

Також суд вказує, що судовии? контроль за реалізацією дискреціи?них повноважень Кваліфікаціи?но-дисциплінарноі? комісіі? прокурорів полягає у перевірці наявності законних підстав для прии?няття оскаржуваного рішення, додержання Комісією відповідноі?? процедури дисциплінарного провадження, а також оцінці об`єктивності дослідження доказів у справі, додержання принципу рівності перед законом та безсторонності, якості викладення у дискреціи?ному рішенні доводів, мотивів и?ого прии?няття (див. рішення Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 9901/424/18, від 19 серпня 2018 року у справі № 9901/55/18).

Згідно з пункту 62 Положення про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, прийнятого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року Комісія не може приймати рішення на підставі припущень, неперевіреної чи недостовірної інформації.

Також, судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято Комісією на підставі неналежного та недопустимого доказу, а саме витягу з переліку дій користувача ОСОБА_1 у підсистемі перевірки Декларацій, що долучений скаржником до дисциплінарної скарги.

Такий доказ не є електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати хто сформував такий документ і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача, що цей витяг містить відомості лише за 28.04.2023, проте не містить відомостей за весь період подання Декларації, тобто з 01.01.2023 по 31.03.2023.

У судовому засіданні представник відповідача підтвердив про відсутність технічної можливості надання витягу за весь період відведений для подання Декларації.

Суд звертає увагу, що наведені у рішенні Комісії обставини скоєного прокурором ОСОБА_1 , дисциплінарного проступку ґрунтуються виключно на підставі припущень, неперевіреної чи недостовірної інформації.

Всі вищевказані порушення є самостійними та достатніми підставами для скасування спірного рішення Комісії, тому суд не надає оцінки іншим доводам позивача.

Відтак, доводи позивача про безпідставність застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді догани знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо зловживанням процесуальними правами позивача, суд вважає ці доводи необґрунтованими виходячи з таких міркувань.

Доводи відповідача зводяться до того, що позивачем у позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Водночас Київським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до КДКП з тим самим предметом та з тих самих підстав (справа №320/374/24), що є на думку відповідача, зловживанням процесуальними правами позивача. Також зауважив на тому, що відмінність у справі №320/1079/23 полягає лише у тому, що позивач просить визнати протиправними дії Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів під час перевірки дисциплінарної скарги відносно заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів Національної поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю - начальника управління процесуального керівництва досудовим розслідування та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що позовні вимоги у справі №320/374/24 та у справі №320/1079/24 сформульовані по-різному, а отже предмети спорів у даних справах є різними, тому відсутні підстави вважати дані позови тотожними, крім того, такі позови подавались не одночасно, а тому їх подання не може розцінюватися, як спроба маніпулювання автоматизованим розподілом судових справ між суддями й, відповідно, визнаватися зловживанням процесуальними правами.

Подібна правова позиція щодо визначення нетотожності позовів викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2024 року у справі № 990/29/24, провадження № 11-43заі24.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Відповідачем не доведено правомірність прийнятого спірного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно частин першої та другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією до платіжної інструкції від 25.01.2024 №ПН3690580.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 605,20 грн. підлягає присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокуратури від 20.12.2023 № 234 дп-23 «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника начальника Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю - начальника управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 ».

3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

4. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 24 червня 2024 р.