Справа № 520/3391/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 р. Справа № 520/3391/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 (ухвалене суддею Сліденко А.В.) по справі № 520/3391/24

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, в якому просив: визнати протиправною бездіяльності Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення; зобов`язати Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення) за період з 18.10.2018 по 27.01.2024, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 19.10.2018 р. по 26.01.2024 р.; зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 19.10.2018 р. по 26.01.2024 р. у сумі 8232,08 грн.; в іншій частині задоволення позову відмовити.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог Кодексу законів про працю України (в подальшому КЗпП України), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи..

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив публічну службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, обіймав штатну посаду в організаційній структурі Харківського національного університета Повітряних Сил імені Івана Кожедуба - начальника льотно-методичного відділення університету, згідно з наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.09.2018 р. № 519 з 18.10.2018 р. був звільнений з військової служби у запас за п.п. "к" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) із показником календарної вислуги - 26 років 02 місяці, пільгова - 47 років.

Відповідно до довідки № 176/176/100/754/319-2/пс від 13.02.2024р. про грошове забезпечення заявника за жовтень 2018 року, заявнику під час розрахунку при звільненні виплачено - 435442,36 грн.

Відповідно до пояснень відповідача, після звільнення на виконання рішення суду по справі № 520/7532/23 заявнику 27.01.2024 р. виплачено 82320,83 грн.

Згідно із наданою відповідачем довідкою про доходи заявника від 13.02.2024 р. № 176/176/100/754/319-2/пс розмір середньоденного грошового забезпечення заявника за два повні календарні місяці перед настанням події припинення публічної служби складає - 1.004,42 грн. (а саме: (30634,80 грн. за серпень 2018 р. та 30634,80 грн. за вересень 2018 р. (31 календарний день серпня 2018р. та 30 календарних днів вересня 2018 р.).

Позивач, не погоджуючись з не проведенням нарахування та виплатою йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 19.10.2018 р. по 26.01.2024 р., звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8.232,08 грн, із урахуванням в спірних правовідносинах критерію зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, має бути виплачене за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 р. в справі № 821/1083/17. Також у вказаному судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що у своєму рішенні ЄСПЛ не вирішував питання щодо необхідності застосування тієї чи іншої норми права національного законодавства та її тлумачення, а констатував, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю України. Звернув увагу на те, що частина друга статті 117 КЗпП України, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117 КЗпП України. Отже, немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ) [у рішенні від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України"] надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15.09.2015 р. провадження № 21-1765а15).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі по тексту Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки в день звільнення позивача 18.10.218 р. відповідачем не здійснено з ним остаточного розрахунку, а саме, не виплачено в повному обсязі належним чином розрахованої суми індексації грошового забезпечення, позивач має право на застосування ст. 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Для розрахунку суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні судом враховується сума середньоденного грошового забезпечення позивача, кількість днів затримки, а також частка виплаченої суми позивачу в порівнянні із сумою, яка була виплачена під час звільнення позивача із служби.

Судовим розглядом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу відповідача та всіх видів забезпечення з 18.10.2018 р., а індексація грошового забезпечення у розмірі 435442,36 грн. позивачеві відповідачем виплачена лише 27.01.2021 р.

Отже, тривалість затримки у розрахунку при звільненні за період 19.10.2018р.-26.01.2024р. складає 1926 днів (74 дні 2018 року; 365 днів 2019 року; 366 днів 2020 року; 365 днів 2021 року; 365 днів 2022 року; 365 днів 2023 року; 26 днів січня 2024 року), оскільки календарний день припинення військової служби (18.10.2018р.) та календарний день отримання виплати (27.01.2024р.) не підлягають включенню до періоду існування невиконаного зобов`язання з виплати компенсації.

Згідно із довідки про доходи заявника середньоденне грошове забезпечення заявника за два повні календарні місяці перед настанням події припинення публічної військової служби складає - 1004,42 грн. ( 30634,80 грн. за серпень 2018 р. та 30634,80 грн. за вересень 2018 р. / (31 день серпня 2018р. та 30 днів вересня 2018 р.).

Таким чином, оскільки: публічна служба позивача припинена - 18.10.2018 р.; виплата боргу була проведена - 27.01.2024 р.; показник тривалості затримки розрахунку при звільненні склав - 1926 днів; згідно з ст. 117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 р. № 2352-ІХ максимальний показник тривалості час затримки розрахунку при звільненні обмежений у 6 місяців, що у спірних правовідносинах складає 184 дні; сума боргу (тобто недоплати) склала - 82320,83 грн; розмір виплаченого на дату звільнення грошового забезпечення заявника склав - 435442,36грн.; розмір середньоденного грошового забезпечення складає - 1004,42 грн. то умовний арифметичний показник середнього грошового забезпечення може складати - 184.813,28 грн. (до утримання належних податків, зборів, внесків).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 30.11.2020 р. по справі № 480/3105/19, у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 р. у справі № 6-113цс16; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 р. у справі № 6-113цс16.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з принципу справедливості та пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача присудження на користь заявника не 184813,28 грн. (величина обчисленого показника середнього заробітку) і не 82.320,83 грн. як суми коштів, рівної розміру недоплати (боргу із грошового забезпечення військовослужбовця), а 8.232,08 грн. (як 10% від суми недоплати), з урахуванням усіх факторів триваючої з 24.02.2022р. повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України, потреба у відсічі якої об"єктивно вимагає першочергового спрямування коштів Державного бюджету України на цілі, котрі знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв"язку із прагненням до збереження у майбутньому Держави Україна та Українського народу, у тому числі і за рахунок проведення на користь діючих військовослужбовців, які наразі ціною власного життя і здоров"я боронять Батьківщину від ворогів, поточних грошових платежів у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168.

Одночасно суд зазначає, що судовим розглядом встановлено, що заявник вже подавав позовну заяву до Університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у зв`язку з несвоєчасно виплаченою компенсацією за відпустку, яка також була предметом розгляду в суді). Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 р. у справі № 520/7914/23 рішення суду першої інстанції було змінено, зобов`язано Харківській національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 18.10.2018 р. по 31.03.2023 р. у розмірі 21.503,58 грн.

Отже, із урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що цілком справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат є сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 8232,08 грн.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 у середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 19.10.2018 р. по 26.01.2024 р. та зобов`язання Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 19.10.2018 р. по 26.01.2024 р. у сумі 8232,08 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 по справі № 520/3391/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич