Справа № 460/967/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/967/23 пров. № А/857/5045/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі № 460/967/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя в 1-й інстанції Дудар О.М.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Ріне,

дата складання повного тексту рішення 30.01.2024,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також Укртрансбезпека, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.12.2022 №347440.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що адміністративно - господарський штраф застосовано до позивача протиправно, оскільки останній не порушував вимоги законодавства у сфері автомобільного транспорту. Під час керування транспортним засобом у водія позивача була наявна картка водія, дійсна з 09.04.2019 по 08.04.2024 та була можливість зробити роздруківку роботи тахографа. Також позивач вважає, що оспорювана постанова була складена за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за відсутності позивача.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.12.2022 №347440.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати із сплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставин справи. Зокрема вказує, що під час перевірки виявлено порушення перевезення вантажу згідно ТТН від 21.11.2022 №000068308 вантаж (відсів) транспортним засобом обладнаним цифровим перевіреним контролюючим пристроєм тахографом без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». У тому числі порушення відповідальність за яке передбачене вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 част. 1 - відсутня роздруківка даних роботи водія за 21.11.2022 на паперовому носію чим порушено вимоги наказів МТЗУ № 340 від 07.06.2010 та № 385 від 24.06.2010.

Звертає увагу, що з фактичних обставин справи видно, що на автомобілі позивача облаштовано цифровий тахограф, який не використовує щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія, а використовує карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія. За відсутності роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія відповідальність передбачена абз.3 ч.1 ст.60 вказаного Закону. Підтвердженням такого висновку є та обставина, що роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв є документом, який передбачений ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», необхідним для виконання міжнародних перевезень для усіх перевізників (резидентів та нерезидентів) та видів перевезень (пасажирських, вантажних), які використовують у своїх транспортних засобах цифровий тахограф. Тобто, вказаний документ, відсутність якого встановлено у позивача, є загальнообов`язковим при виконанні вантажних перевезень транспортними засобами, обладнаним цифровим тахографом; інші документи, наведені в ч.ч.3-6 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» є спеціальними для кожного з видів перевезень (вантажних/пасажирських) та особи перевізника (резидент/нерезидент).

Крім того, звертає увагу суду на те, що на виконання положень ст. 49 Закону № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень. Законодавець чітко встановив обов`язок водія надати при перевірці відповідному державному органу особисту картку для цифрового тахографу та щоденний реєстраційний листок режиму праці та відпочинку водія (роздруківка даних роботи цифрового тахографа), а транспортного підприємства забезпечити їх наявність у такого водія

Відтак, на думку апелянта, водій транспортного засобу, усвідомлюючи, що предметом рейдової перевірки було саме наявність у нього доказів на підтвердження ведення обліку робочого часу і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, мав пред`явити їх на виконання вимог ст. 49 Закону № 2344-III, чого у даному випадку не відбулось.

Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі № 460/967/23 та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять копію картки водія ОСОБА_2 , який здійснював перевезення 21.11.2022, а відтак висновок відповідача про відсутність на момент перевірки 21.11.2022 у водія документа, визначеного Інструкцією №385, не знайшов свого належного підтвердження під час розгляду цієї справи. Також суд звернув увагу на те, що актом перевірки від 21.11.2022 №331793 констатовано тільки відсутність роздруківки з цифрового тахографа, а не відсутність у водія картки чи її невикористання, відтак суд вважав, що відповідачем не доведено того факту, що позивачем не використовувалась картка водія, а тому ставити в провину таке порушення в межах спірних правовідносин не має жодних підстав.

При цьому, суд наголосив, що абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ передбачає відповідальність саме за відсутність на момент перевірки визначених законом документів, а не їх використання, а такими документами згідно п.3.3 Інструкції №385 у цьому випадку мали бути картка водія чи роздруківка даних роботи тахографа.

Суд дійшов висновку, що оскільки у водія позивача на момент перевірки хоч і була відсутня роздруківка роботи цифрового тахографа, проте за наявності у останнього діючої картки водія констатувати недотримання позивачем вимог ст.48 Закону №2344-ІІІ підстави відсутні. Як наслідок, відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів з такими погоджується, враховуючи наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 18.12.2006 (номер запису 2 605 001 0002 002010), 05.12.2008 перебуває на обліку у контролюючому органі як платник податків та платник єдиного податку з 01.01.2012. Основним видом діяльності підприємця за КВЕД є 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва, одним із додаткових 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

21.11.2022 контролюючими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідно до направлення на перевірку від 21.11.2022 №013904 ні була проведена на а/д Київ-Чоп, 236км, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) транспортних засобів, якими здійснюються перевезення пасажирів та вантажів.

Під час такої перевірки 21.11.2022 о 13год. 45хв. був перевірений транспортний засіб марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «WIELTON», д.н.з. НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Перевізником вантажу, відсіву 0*5, згідно з товарно-транспортною накладною від 21.11.2022 №000068308, був ФОП ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки 21.11.2022 складено акт №331793 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі акт перевірки).

За змістом акта перевірки посадовими особами відповідача виявлено порушення: «перевезення згідно з ТТН від 21.11.2022 №000068308 вантажу (відсів) транспортним засобом, обладнаним цифровим перевіреним контролюючим пристроєм тахографом без оформлення документів, передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз.1 ч.1 відсутня роздруківка даних роботи водія ОСОБА_2 за 21.11.2022 на паперовому носії, чим порушено вимоги наказів МТЗУ №340 від 07.06.2010 та №385 від 24.06.2010».

Водій транспортного засобу від надання пояснень та від підпису акта перевірки відмовився.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 27.12.2022 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №347440, якою за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», з ФОП ОСОБА_1 стягнуто штраф в сумі 17000,00грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, на виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.п. 1, 3 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Статтею 6 Закону №2344 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі Порядок № 1567; в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з абзацом 1 пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

На переконання апелянта позивачем порушення, за яке його притягнуто до відповідальності, полягає у тому, що останнім перевозився вантаж за відсутності на момент перевірки визначених у статті 48 Закону № 2344 документів, а саме: роздруківки з цифрового тахографа діяльності водія за 21.11.2022 на паперовому носії.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону №2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, перелік документів згідно вказаною нормою не є вичерпним.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344 передбачена відповідальність автомобільних перевізників за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В даному випадку сутність виявленого порушення полягає у тому, що під час проведення перевірки водій позивача не надав передбачений законодавством інший документ, зокрема роздруківку даних роботи водія за 21.11.2023 на паперовому носії.

Так, особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку визначені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (Положення №340), згідно пункту 1.3 якого вимоги Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно п.6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

За визначенням, що міститься в п. 1.5 цього Положення, тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Відповідно до п.6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

24.06.2010 Міністерство транспорту та зв`язку України наказом № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І якої, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, а її норми поширюються на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до п.1.4 Інструкції №385 визначені у ній терміни вживаються у такому значенні:

- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР

- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно з п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема:

- дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;

- наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Отже, в силу зазначених правових приписів Інструкції № 385, законодавець прямо визначає обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, мати при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.

Тобто, наведені норми зобов`язують водія транспортного засобу обладнаного цифровим тахографом мати однин з передбачених Інструкцією №385 документів: або картку водія або роздруківку даних роботи тахографа.

Судом встановлено, що належний позивачу транспортний засіб, який був об`єктом перевірки, обладнаний працюючим та повіреним цифровим тахографом, що власне не заперечується відповідачем.

Також, як встановлено з матеріалів справи, водій ОСОБА_2 мав при собі діючу картку водія НОМЕР_4 , дійсна з 09.04.2019 по 08.04.2024.

Окрім того, згідно роздруківки тахографа за 21.11.2022, яка долучена позивачем до позовної заяви, наявні відомості про те, що водій ОСОБА_2 з 12 години 04 хвилини керував транспортним засобом.

Натомість, у висновках акту перевірки від 21.11.2023 № 331793 посадовими особами Укртрансбезпеки ставиться у провину позивачу порушення вимог наказів Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07 червня 2010 року та № 385 від 24 червня 2010 року, а саме відсутня роздруківка даних роботи водія ОСОБА_2 за 21 листопада 2022 року на паперовому носії.

Колегія суддів вважає зазначені твердження апелянта помилковими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки, як зазначалось вище, законодавець прямо визначає обов`язок водія транспортного засобу обладнаного цифровим тахографом мати один з передбачених Інструкцією №385 альтернативних документів: або картку водія (яка була наявна) або роздруківку даних роботи тахографа.

Отже висновок відповідача про відсутність на момент перевірки 21.11.2022 у водія одного з документів, визначених Інструкцією № 385 не знайшов свого належного підтвердження під час розгляду цієї справи.

Колегія суддів враховує, що відповідач не заперечує про те, що ОСОБА_2 на момент перевірки використовував особисту картку водія, а лише вказує про відсутність роздруківки з цифрового тахографа, а не відсутність у водія картки чи її невикористання, а тому ставити в провину таке порушення в межах спірних правовідносин не має жодних підстав. Окрім того, матеріали справи підтверджують, що під час керування транспортним засобом 21.11.2022 у водія ОСОБА_2 була наявна картка водія НОМЕР_4 , дійсна з 09.04.2019 по 08.04.2024.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ передбачає відповідальність саме за відсутність на момент перевірки визначених законом документів, а не їх використання. Такими документами згідно п.3.3 Інструкції №385 у цьому випадку мали бути картка водія чи роздруківка даних роботи тахографа. Оскільки у водія позивача на момент перевірки хоч і була відсутня роздруківка роботи цифрового тахографа, проте за наявності у останнього діючої картки водія констатувати недотримання позивачем вимог ст.48 Закону №2344-ІІІ підстави відсутні. Як наслідок, відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ.

Крім того, посадовими особами Укртрансбезпеки не надано оцінку інформації отриманої із роздруківки цифрового тахографу, а зазначено про її відсутність. На переконання суду, порушення режиму праці та відпочинку водіями транспортних засобів слід (у випадку його встановлення) слід кваліфікувати як порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів, відповідальність за яке передбачена абзацом восьмим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІI, а не за абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-ІI.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оспорювана постанова відповідача від 27.12.2022 №347440 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу у сумі 17000грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачами в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі № 460/967/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 25.06.24