Справа № 620/14911/23
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Кириленка Андрія Володимировича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Рух справи.

04.10.2023 до Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахуванян та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 ''Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану'', у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за наступні місяці: жовтень 2022 року (період участі з 19.10.2022 по 31.10.2022), листопад 2022 року (період участі з 01.11.2022 по 31.11.2022), грудень 2022 року (період участі з 01.12.2022 по 31.12.2022), січень 2023 року (період участі з 01.01.2023 по 14.01.2023), лютий 2023 року (період участі з 01.02.2023 по 28.02.2023), березень 2023 року (період участі з 01.03.2023 по 03.03.2023), з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 ''Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану'', у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за наступні місяці: жовтень 2022 року (період участі з 19.10.2022 по 31.10.2022), листопад 2022 року (період участі з 01.11.2022 по 31.11.2022), грудень 2022 року (період участі з 01.12.2022 по 31.12.2022), січень 2023 року (період участі з 01.01.2023 по 14.01.2023), лютий 2023 року (період участі з 01.02.2023 по 28.02.2023), березень 2023 року (період участі з 01.03.2023 по 03.03.2023), з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач протягом вказаних періодів приймав безпосередню участь у бойових діях, у зв`язку з чим набув право на виплату додаткової винагороди на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000,00 грн., проте внаслідок протиправних дій відповідача він позбавлений цих виплат.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду (у спрощеному провадженні) від 04.12.2023 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ґрунтуються на нормі закону, проте у періоди перебування позивача у зоні бойових дій у 2022 році йому виплачена доплата, а за січень - березень 2023 року відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач приймав участь у бойових діях у цей період.

Подана апеляційна скарга Кириленко А.В. - адвокатом позивача, в якій він просить, через порушення норм матеріального та процесуального права, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарга аналогічні доводам позовної заяви.

Справу розглянуто у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини справи встановлені судом.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до матеріалів справи призвано на військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 (а.с. 20-22) та з 24.06.2022 був зарахований до списків особового складу та взято на всі види забезпечення у в/ч НОМЕР_1 , про що видано наказ від 23.06.2022 №160 (а.с. 35).

На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 18.10.2022 №277 позивача направлено у відрядження у підпорядкування командувача ОСУВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» з метою проведення ротації особового складу та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. У відрядженні позивач перебував до 03.03.2023 (а.с. 23, 38, 39).

Відповідно до довідки начальника штабу-заступника командувача ОСУВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 01.01.2023 №8/42, виданої згідно із Додатком 2 до доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, та на підставі: бойового розпорядження, наказів командувача, журналу бойових дій, рапорту командира, позивач у період з 19.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022 та з 01.12.2022 по 31.12.2022 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) (а.с. 24-25).

На підставі надісланої ОСУВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» довідки в/ч НОМЕР_1 нараховано та виплачено позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 (а.с. 42).

Вважаючи, що вказана винагорода нарахована та виплачена не в повному обсязі, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Вищенаведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимим доказами.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (надалі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до Інструкції "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року №558 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306, грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах .

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Адміністрацією Державної прикордонної служби України з метою виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (із змінами) та з метою врегулювання виплат військовослужбовцям було видано наказ від 31.03.2022 №164-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168" (далі - Наказ №164).

Пунктом 1 Наказу №164-АГ визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби, які проходять військову службу в органах охорони державного кордону (прикордонних загонах) виплачується додаткова винагорода (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірі 30000 гривень, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 2 Наказу №164-АГ під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; з завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); виконання польотів, пов`язаних з евакуацією військовослужбовців, цивільного населення, озброєння та інших матеріальних засобів з районів бойових дій, виконання бойових завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

Пунктом 3 Наказу №164 визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі одного з таких документів: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій (вахтового журналу) або журналу ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл); рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням, військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, які ведуть (вели) бойові дії та до яких відряджені військовослужбовці, надавати останнім довідку про участь у вказаних заходах із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі.

Відповідно до пункту 4 Наказу №164-АГ начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці з інших органів та підрозділів щомісячно до 5 числа поточного місяця повідомляти органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах за попередній місяць (додаток 2).

Пунктом 5 цього наказу визначено, що виплату додаткової винагороди здійснювати на підставі наказу начальника (командира) Держприкордонслужби. В наказі про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень на місяць, обов`язково зазначати підстави для його видання.

Пунктом 12 Наказу №164 визначено, що виплата військовослужбовцям додаткової винагороди здійснюється щомісяця (у поточному місяці за попередній) на підставі наказів начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників (командирів).

Висновки суду апеляційної інстанції.

Спірним у межах розгляду цієї справи є право позивача на отримання збільшеної виплати додаткової винагороди до 100000 грн. відповідно до Постанови №168 за періоди: жовтень 2022 року (період участі з 19.10.2022 по 31.10.2022), листопад 2022 року (період участі з 01.11.2022 по 31.11.2022), грудень 2022 року (період участі з 01.12.2022 по 31.12.2022), січень 2023 року (період участі з 01.01.2023 по 14.01.2023), лютий 2023 року (період участі з 01.02.2023 по 28.02.2023), березень 2023 року (період участі з 01.03.2023 по 03.03.2023),

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі довідки ОСУВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» відповідачем - в/ч НОМЕР_1 було нараховано та виплачено позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, а саме в січні 2023 р. у розмірі 199354.84грн. і ця виплата відбулась за період жовтень 2022 року (період участі з 19.10.2022 по 31.10.2022), листопад 2022 року (період участі з 01.11.2022 по 31.11.2022), грудень 2022 року (період участі з 01.12.2022 по 31.12.2022)(а.с. 42).

За період: січень 2023 року (період участі з 01.01.2023 по 14.01.2023), лютий 2023 року (період участі з 01.02.2023 по 28.02.2023), березень 2023 року (період участі з 01.03.2023 по 03.03.2023) виплати не відбувались, оскільки відповідач в/ч НОМЕР_1 не отримала від ОСУВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» документи на підтвердження того, що позивач у вказаний період приймав участь у бойових діях.

Крім того, на запит позивача від 24.04.2023 відповідач листом від 25.04.2023 № 597 (а.с.49) повідомив, що не має змоги надати позивачу витяги з наказу про залучення до бойових дій, витяги з бойових журналів, копії рапортів чи довідку про безпосередню участь у вказані періоди в бойових діях, оскільки позивач у спірні періоди був відряджений до ОСУВ «ІНФОРМАЦІЯ_2».

З огляду на вказані документи, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог є правильним, оскільки позивач не надав докази того, що він у січені 2023 року (період участі з 01.01.2023 по 14.01.2023), лютому 2023 року (період участі з 01.02.2023 по 28.02.2023) та березні 2023 року (період участі з 01.03.2023 по 03.03.2023) приймав участь у бойових діях, такі докази мають знаходиться та витребувані у іншої особи - у ОСУВ «ІНФОРМАЦІЯ_2», де позивач знаходився у відрядженні.

Наявні в матеріалах справи документи, з огляду на положення КАС України, не є належними та допустимими доказами на підтвердження позиції позивача, саме рапорти, накази та витяги з журналів ОСУВ «ІНФОРМАЦІЯ_2», є тими доказами, які підтвердять участь позивача у бойових діях у вказані періоди.

Проте, позивач у цій справі не позивається до ОСУВ «ІНФОРМАЦІЯ_2», а підстави для заміни сторони у справі на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції відсутні і таке не передбачено процесуальним законодавством.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Щодо всіх інших доводів сторін колегія суддів вважає необхідним наголосити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» вказав, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, рішення суду не підлягає скасуванню, оскільки позивачем не доведено обгрунтованість позовних вимог.

Крім того, надаючи оцінку всім іншим доводам апелянта, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311,315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Кириленка Андрія Володимировича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 р., залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель