Справа № 260/3717/24
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3717/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (вул. За Рудкою, буд. 33, оф. 601, м. Тернопіль, Тернопільський район, Тернопільська область, 46003, ) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (далі - відповідач), якою просить суд:

1. Визнати протиправною та скасувати відмову Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги оформлену листом (рішенням) №017/05.5-6/1048 від 08.05.2024 року за результатами розгляду двох заяв ОСОБА_1 від 19.04.2024 року щодо призначення захисника (адвоката) для надання правової допомоги, складення документів процесуального характеру та представництва інтересів у кримінальному провадженні №0000143, та для складення трьох різних скарг на бездіяльність ТУ ДБР у м. Полтаві щодо невнесення відомостей до ЄРДР за трьома заявами від 16.04.2024 року і представництва інтересів у судах під час розгляду цих скарг;

2. Зобов`язати Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги повторно розглянути дві заяви ОСОБА_1 від 19.04.2024 року про призначення захисника для надання правової допомоги, складення документів процесуального характеру та представництва інтересів у кримінальному провадженні №0000143 та для надання правової допомоги і складення трьох скарг на бездіяльність ТУ ДБР у м. Полтаві щодо невнесення відомостей до ЄРДР і представництва інтересів у судах під час розгляду цих скарг.

3. Стягнути з Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є засудженим до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, відбуває покарання у Державній установі «Закарпатська установа виконання покарання (№9)». Позивач направив до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги 19 квітня 2024 року дві заяви, у яких просив призначити адвоката для надання правової допомоги та складання ряду документів процесуального характеру та представлення інтересів в судах, Полтавській обласній прокуратурі та в ТУ ДБР розташованого у м. Полтаві та в рамках кримінального провадження №0000143. Однак, за результатами розгляду вищенаведених звернень позивач отримав лист про відмову у призначенні захисника (адвоката). Зазначає, що підстави для відмови в наданні безоплатної вторинної правової допомоги визначені у статті 20 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». Крім того, зазначає, що приписи статті 19 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» виключають можливість центру оформляти наслідки розгляду звернень/заяв про надання безоплатної вторинної правової будь-яким іншим способом, аніж шляхом прийняття рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги чи рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги. В результаті відповідачем порушено гарантовані Конституцією України, міжнародними актами, законами України права на правову допомогу та таке порушення продовжується до цього часу, оскільки у зв`язку із вказаними необґрунтованими відмовами позивач до цього часу не може захистити інтереси у кримінальних провадженнях.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Одночасно, витребувано від Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги належним чином завірені копії: двох заяв ОСОБА_1 від 19.04.2024 року; листа Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги №017/05.5-6/1048 від 08.05.2024 року; інших документів, що слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

21 червня 2024 року відповідачем подано до суду належним чином засвідчені копії заяв про призначення захисника від 19 квітня 2024 року, лист Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги №017/05.5-6/1048 від 08.05.2024 року та лист Координаційного центру з надання правничої допомоги від 29.04.2024 року за №001/11.1-08/3031/1041.

Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що лист Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги №017/05.5-6/1048 від 08.05.2024 року не був рішенням про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги, а був спрямований на уточнення відомостей щодо статусу позивача та предмету надання безоплатної вторинної правової допомоги. Зазначає, що у одній зі своїх звернень ОСОБА_1 зазначає, що у кримінальному провадженні №0000143, згідно з витягами з ЄРДР, є заявником і потерпілим. Однак, копії згаданого витягу з ЄРДР ним долучено не було. Відповідач вказує, що дана інформація є вкрай важливою для прийняття Західним міжрегіональним центром рішення про надання БВПД та її вид. До прикладу, оскільки заявником у кримінальному провадженні може бути будь-яка особа, яка не є потерпілим, така особа повинна реалізовувати свої права особисто і позбавлена права мати представника з моменту набуття нею процесуального статусу заявника (тобто, з моменту відкриття кримінального провадження та внесення відповідних відомостей до ЄРДР). Заявник має право звернутись до центру з надання БВПД виключно зі зверненням щодо складення документів процесуального характеру та з питань оскарження слідчому судді постанови слідчого, прокурора про відмову у визнанні потерпілим. В той же час, ОСОБА_1 у своєму зверненні наполягає, в тому числі, на здійсненні представництва інтересів у судах та інших державних органах, а такий вид безоплатної вторинної правничої допомоги може бути наданий лише у випадку підтвердження належності особи до категорії потерпілого. Так, звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене без дотримання вимог, визначених цією статтею, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями протягом трьох робочих днів з дня його надходження для усунення недоліків. Після усунення недоліків звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги може бути подано повторно. У такому разі забороняється відмовляти у прийнятті звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з підстав, про які не було зазначено раніше. Відмічає, що після надання ОСОБА_1 роз`яснень щодо його звернення, останній повторно до Центру не звертався з тих же самих підстав та з усуненими недоліками, однак звернувся до суду для визнання протиправною бездіяльністю. На думку Західного міжрегіонального центру, таке звернення до суду є передчасним. Тож, Західним міжрегіональним центром позивачу не надавалась відмова в наданні безоплатної правничої допомоги, яку відповідно позивач вправі оскаржити до суду, а лише ставилось питання дотримання вимог ст. 18 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу», оскільки позивачу зазначено про недоліки поданих звернень із відповідними роз`ясненнями, чим дотримано вимоги частини другої даної статті, після усунення котрих Західним міжрегіональним центром буде прийнято рішення по суті звернень. Разом з тим, вимоги позивача про відшкодування завданої моральної шкоди також не підлягають до задоволення у зв`язку з безпідставністю і необґрунтованістю.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання у Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)».

До Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області супровідним листом від Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» від 19.04.2024 року №12/1к П-115 надійшли дві заяви ОСОБА_1 адресовані Західному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги м. Тернопіль, а саме:

1) заява ОСОБА_1 про призначення адвоката від 19 квітня 2024 року, за якою засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 звертається до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, що у м. Тернопіль та просить призначити адвоката для надання правової допомоги та складення документів процесуального характеру: три різні скарги на бездіяльність уповноважених осіб територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за трьома різними заявами від 16.04.2024 року про кримінальне правопорушення три клопотання про поновлення строку на оскарження; три клопотання про участь у розгляді справи; три клопотання про витребування доказів; три заяви; інші заяви та клопотання необхідні для подання таких трьох різних скарг на адресу Октябрського районного суду м. Полтави та представництва інтересів в судах під час розгляду таких трьох різних скарг;

2) заява ОСОБА_1 про призначення адвоката від 19 квітня 2024 року, за якою засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 звертається до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, що у м. Тернопіль та просить призначити адвоката для надання правової допомоги та складення документів процесуального характеру:

- заяви та ряду клопотань про проведення слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій; ряд клопотань про призначення та проведення експертиз; ряд клопотань про витребування (збирання) доказів; інші заяви та клопотання у кримінальному провадженні №0000143 від 25.03.2024 за ч.1 ст. 366 КК України, - на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у м. Полтаві до Полтавської окружної прокуратури;

- до Октябрського районного суду м. Полтави ряд скарг на рішення та бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві та прокурора Полтавської обласної прокуратури у кримінальному провадженні №0000143 від 25.03.2024 року за ч.1 ст. 366 КК України; інші заяви та клопотання, необхідних для подання даних скарг.

- представництва інтересів у судах, ТУДБР у м. Полтаві та в Полтавській обласній прокуратурі в рамках кримінального провадження №0000143 від 25.03.2024 року за ч. 1 ст. 366 КК України.

Листом від 08.05.2024 року за №017/05.5-6/1048 Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги роз`яснив ОСОБА_1 , що порядок надання безоплатної вторинної правової допомоги визначений Законом України «Про безоплатну правову допомогу» та підзаконними нормативно-правовими актами. З огляду на те, що для ґрунтовного розгляду та вирішення питань порушених у зверненнях, необхідні додаткові відомості, просимо надіслати до Західного міжрегіонального центру копію обвинувального вироку, ухваленого щодо позивача судом, а також інші наявні копії процесуальних документів кримінальних проваджень, у яких позивач є учасником сторони кримінального провадження.

Вважаючи відмову відповідача від 08.05.2024 року №017/05.5-6/1048 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначено у Законі України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року №3460-VI (далі - Закон №3460-VI).

Статтею 1 Закону №3460-VI передбачено, що безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Згідно із статтею 3 Закону №3460-VI право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Пунктом 7 частини першої статті 14 Закону №3460-VI передбачено, що право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії, а також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

Статтею 15 Закону №3460-VI передбачено, що суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 16 Закону №3460-VI Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України.

Однією із вимог позову є визнання протиправною та скасування відмови Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області, оформлену листом №П-20/007/14 від 23 листопада 2022 року.

Розглядаючи таку вимогу, судом встановлено, що згідно із пунктом першим частини першої статті 17 Закону №3460-VI Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Порядок розгляду звернення особи про надання безоплатної вторинної правової допомоги визначений статтею 19 Закону №3460-VI, частинами першою, третьою та четвертою якої передбачено, що у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи.

Слід відмітити, що стаття 19 цього Закону визначає також випадки у яких Центр надання безоплатної правової допомоги зобов`язаний прийняти рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги з моменту затримання особи чи позбавлення особистої свободи, а частина 6 цієї статті визначає випадки негайного призначення захисника.

Однак, поза увагою суду не можуть залишитися вимоги статті 18 цього Закону №3460-VI, якою визначено порядок подання звернень про надання безоплатної вторинної правової допомоги, де частиною 4 визначено, що разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правової допомоги особа або законний представник особи повинні подати документи, що підтверджують належність особи або осіб, стосовно яких звертається законний представник, до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.

Отже, законодавець закріпив обов`язок особи, що звертається за безоплатною правовою вторинною допомогою подати документи, що підтверджують належність особи до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною 1 статті 14 цього Закону.

Із наданих суду доказів та матеріалів справи слідує, що жодних документів позивач до своїх заяв від 19.04.2024 року не додавав, однак у поданих заявах зазначив, що є особою засудженою до довічного позбавлення волі. Не містять таких доказів ні матеріали даної справи, ні супровідний лист Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» від 19.04.2024 року за №П-115.

Вказана обставина зумовлює суд констатувати, що позивач звертаючись до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги не дотримався приписів ч. 4 статті 18 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Щодо оцінки дій відповідача у даній справі, то виходячи із порядку розгляду звернень про безоплатну вторинну правову допомогу визначеного статтею 19 цього Закону, то якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №3460-VI особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Суд аналізуючи наведені нормативні правові акти доходить до висновку, що право на отримання безоплатної правничої допомоги гарантовано Конституцією України, а зміст і порядок реалізації такого права визначено у Законі України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року №3460-VI.

Перелік категорій осіб, які мають гарантоване право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, визначено в частині першій статті 14 Закону №3460-VI, до яких, зокрема, належать особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі. При цьому у разі звернення особи, яка засуджена до покарання у вигляді позбавлення волі, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги (на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу») і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи.

Встановлені судом обставини, вказують, що розгляд заяви заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією відповідача. Відповідач за результатами розгляду заяви позивача зобов`язаний був прийняти рішення.

В даному випадку, відповідач не прийняв у визначений Законом строк жодного рішення відповідно до статті 17, 19 або статті 20 Закону №3460-VI за наслідками розгляду двох заяв позивача від 19.04.2024 року, а лише надіслав лист від 08.05.2024 року №-17/05.5-6/1048 в якому повідомив, що для ґрунтовного розгляду та вирішення всіх поставлених питань необхідні додаткові відомості, в тому числі обвинувальний вирок, щодо позивача.

Позиція відповідача, яка полягає у повідомленні листом по суті поданих позивачем заяв, є неправомірною та суперечить дискреційним повноваженням, які в силу вимог закону щодо допустимої поведінки зобов`язують Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги прийняти одне із законних рішень про надання безоплатної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної правничої допомоги, за наслідком розгляду заяв.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, судом встановлено, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб визначений законом, зокрема Законом України «Про безоплатну правову допомогу», що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності.

Отже, з огляду на викладене та положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній при вирішенні справи та ухваленні судового рішення не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача.

Повноваження відповідача щодо прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги чи про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги є його виключною компетенцією, тож вимоги позивача щодо визнання протиправою та скасування відмови Західного міжрегіонального центру не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем рішення по суті за зверненням позивача не прийнято та заяви позивача від 19.04.2024 року по суті не розглянуті.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Таким чином, встановленими обставинами справи та матеріалами справи доведена протиправна бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяв позивача від 19 квітня 2024 року, та судом констатується вихід за межі позовних вимог.

Суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності підстав відмови у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки це не входить до предмету судової перевірки.

Відповідно друга вимога позову щодо зобов`язання Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги повторно розглянути заяви позивача від 19 квітня 2024 року про призначення захисника для надання правової допомоги, складення документів процесуального характеру та представництва інтересів у кримінальному провадженні №0000143 та для надання правової допомоги і складення трьох скарг на бездіяльність ТУ ДБР у м. Полтаві щодо невнесення відомостей до ЄРДР і представництва інтересів у судах під час розгляду цих скарг, є такою, що підлягає задоволенню судом та сприяє відновленню порушеного права.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., судом встановлено наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав деліктивної відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди необхідним є наявність у діях відповідача певного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд наголошує на тому, що будь-яких допустимих та достатніх доказів того, що дії відповідача по оформленню оскаржуваного листа будь-яким чином вплинули на стан здоров`я позивача, спричинили погіршення його стану, зумовили фізичні, душевні, психічні страждання останнього, позивачем не надано. Самого лише посилання на їх протиправність недостатньо для прийняття рішення про відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяння моральної шкоди та на підтвердження причинного зв`язку моральної шкоди із діями заподіювача шкоди, розрахунку суми визначення моральної шкоди.

Враховуючи, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем йому моральної шкоди, суд дійшов висновку про те, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Позивач від сплати судового збору звільнений, доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (вул. За Рудкою, буд. 33, оф. 601, м. Тернопіль, Тернопільський район, Тернопільська область, 46003, ) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 19.04.2024 року.

Зобов`язати Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 19.04.2024 року про призначення захисника для надання правової допомоги, складення документів процесуального характеру та представництва інтересів у кримінальному провадженні №0000143 та для надання правової допомоги і складення трьох скарг на бездіяльність ТУ ДБР у м. Полтаві щодо невнесення відомостей до ЄРДР і представництва інтересів у судах під час розгляду цих скарг, із врахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич