Справа № 420/30327/23
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за правилами загального позовного провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, вирішив задовольнити позовну заяву частково.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

(1). Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 №1042 про відмову у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

(2). Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти нове рішення, яким звільнити ОСОБА_1 з військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його поданим рапортом у зв`язку з сімейними обставинами, визначеними пп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку з наявністю матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

Позивач стверджує, що його матір є особою з інвалідністю ІІ групи. Через відсутність інших членів сім`ї, у яких є можливість здійснювати за нею догляд, він має законні підстави для звільнення з військової служби та звернувся до відповідача з відповідним рапортом. Натомість відповідач протиправно тривалий час не вирішував вказане питання. Після звернення позивача до суду відповідач, фактично більше ніж через рік після подання рапорту, його розглянув та відмовив через самовільне залишення військової частини. При цьому відповідач призупинив у зв`язку з цим військову службу позивача через шість місяців після подання рапорта позивачем про його звільнення. Позивач вважає відмову протиправною, а підстави такої відмови необґрунтованими.

(б) Позиція відповідача

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування заперечень зазначав, що оскільки служба позивача була призупинена, у відповідача були відсутні законні підстави для звільнення позивача за сімейними обставинами. Позивач, на думку відповідача, для реалізації свого права на звільнення зобов`язаний був продовжити військову службу та надати військовій частині виправдувальний вирок або рішення про закриття кримінального провадження щодо його самовільного залишення військової частини. Також відповідач вважає, що спірне рішення вичерпало свою дію шляхом його виконання, а тому позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

04.12.2023 суд ухвалив відкрити загальне позовне провадження та призначив справу до розгляду.

10.01.2023 на судовому засіданні суд ухвалив відкласти підготовче судове засідання на іншу дату.

13.02.2024 на судовому засіданні суд ухвалив надати строк представнику позивача для усунення недоліків позовної заяви.

26.03.2024 на судовому засіданні суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

26.03.2024 на судовому засіданні суд ухвалив задовольнити клопотання представника позивача та закрив провадження в частині позовних вимог.

06.06.2024 на судовому засіданні суд ухвалив прийняти зміну предмета позову та за згодою сторін продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

IV. Обставини, встановлені судом

04.11.2022 позивач зарахований наказом командира військової частини НОМЕР_1 №308 до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення в місце тимчасової дислокації відповідача.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2022 №338 позивач визнаний таким, що прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.

Мати позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи бестроково з 2010 року, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 та довікою до акту огляду МСЕК, серія 218 ОД №067643. Батько позивача, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 .

Позивач звернувся з рапортом про звільнення військової служби через інвалідність матері.

13.01.2023 у Журналі реєстрації вхідних рапортів зроблений запис №1467 про реєстрацію рапорта позивача про звільнення з військової служби за пп г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

31.01.2023 відповідач прийняв наказ №31 (по стройовій частині) про виведення позивача у розпорядження командира військової частини у зв`язку з самовільним залишенням частини, зняття з усіх видів забезпечення та припинення виплати грошового забезпечення.

17.06.2023 щодо позивача за фактом вчинення дезертирства в умовах воєнного стану до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження №0001895 від 17.06.2023 за ч.4 ст.408 КК України.

17.06.2023 відповідач призупинив наказом №149-РС військову службу позивача.

23.02.2024 листом №1042 відповідач відмовив позивачеві у звільненні. Підставою відмови є самовільне залишення позивачем військової частини 18.01.2023 та подальшого призупинення його військової служби у Збройних Силах України. Відповідач у листі рекомендує позивачу для реалізації його права на звільнення з військової служби за п.п. г п.2 ч.4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу продовжити військову службу та надати військовій частині виправдувальний вирок або рішення про закриття кримінального провадження.

V. Джерела права та висновки суду.

Заслухавши усні пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Зміст даних спірних правовідносин становить вирішення питання щодо правомірності відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби за сімейними обставинами, зокрема, наявності матері, особи з інвалідністю ІІ групи.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05. год.30 хв., 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Статтею 65 Конституції України встановлено: Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ):

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Підстави звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану встановлює п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ .

Відповідно до п.п. г, п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ ( в редакції чинній на момент подання рапорта про звільнення та його розгляду): Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

[...] через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

[...] у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

18.05.2024 набув чинності Закон України від 11.04.2024 №3633-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку , яким статтю 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу викладено в новій редакції.

Відповідно до пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ в новій редакції: Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються під час дії воєнного стану з військової служби на підставах:

[...] через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В свою чергу, згідно з ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ: Військовослужбовці під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: [...] необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Тобто з 18.05.2024 змінилися підстави для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану. Зокрема наявність одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю I чи II групи стала недостатньою обставиною для звільнення через визначення законодавцем додаткових умов - необхідності здійснювати постійний догляд та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з п.233 Положення про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення) : Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Право видавати накази по особовому складу у разі звільнення з військової служби, відповідно до п.12 Положення надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п.241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Звертаючись до фактів цієї справи, суд встановив, що позивач в січні 2023 року подав рапорт про звільнення через наявність матері-особи з інвалідністю ІІ групи. Відповідач розглянув рапорт позивача тільки 23.02.2024. Тобто більше ніж через рік після його реєстрації.

Чинним законодавством не встановлені конкретні строки розгляду рапорта під час дії воєнного стану. Проте в будь-якому разі це не може становити приховану форму свавілля для суб`єкта владних повноважень. Адже принцип прийняття рішення або вчинення дії своєчасно, протягом розумного строку є загальним критерієм оцінювання правомірності такої дії чи рішення. Вказаний принцип закріплений у п.10 ч.2 ст.2 КАСУ і означає не лише необхідність дотримання часових рамок, визначених в нормативно-правових актах, а й ухвалення рішення, вчинення дії без невиправданого для конкретної ситуації зволікання до настання обставин, за яких втрачається сенс у прийнятті рішення / вчинення дії. Разом з тим термін розгляду має бути виправданий. Так, оцінка розумного строку залежить від характеру та складності питання, поведінки заявника, поведінки суб`єкта владних повноважень.

З огляду на встановлені в ст.26 Закону №2232-ХІІ підстави звільнення, а також саме по собі звільнення військовослужбовця з військової служби під час воєнного стану є можливим за обставин лише, якщо вони мають виключний та серйозний характер, тобто потребують вирішення без зайвих зволікань.

Головним аргументом відповідача впродовж розгляду справи є призупинення військової служби позивача через внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви командира військової частини про самовільне залишення військової служби. Однак суд наголошує, що в межах розгляду цієї справи він не встановлює обставини та не вирішує питання самовільного залишення позивачем військової частини (дезертирства), оскільки вказане питання не є предметом спору і його належить розглядати в судах іншої юрисдикції.

При цьому відповідач жодним чином не надав розумних пояснень, які об`єктивні причини спонукали до такої тривалої затримки вирішення рапорта.

Таким чином, суд вважає, що відповідач розглянув рапорт з порушенням розумного строку.

На момент подання рапорта, його розгляду та по теперішній час матір позивача відповідно до довідки МСЕК є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково з 2010 року.

З урахуванням чинної в період подання рапорта та його розгляду редакції ст.26 Закону №2232-ХІІ, у позивача були законні підстави для звільнення його з військової служби.

Як вже суд зазначив вище по тексту, відповідач, як на підставу відмови, посилається на призупинення військової служби через внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про самовільне залишення військової служби.

Щодо призупинення військової служби ст.24 Закону №2232-ХІІ визначає: Військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Суд звертає увагу, що рапорт про звільнення відповідач зареєстрував 13.01.2023, а відомості щодо позивача за фактом вчинення дезертирства в умовах воєнного стану до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені 17.06.2023. Тобто більше ніж через півроку після подання рапорта, за умови подальшої бездіяльності щодо його розгляду. Сам рапорт відповідач розглянув більше ніж через рік та вже після звернення позивача до суду та відкриття провадження у цій справі. Вказані дії свідчать про недобросовісність з боку відповідача при вирішенні рапорта.

Крім того, призупинення служби не означає, звільнення з військової служби. З урахуванням п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ серед підстав звільнення з військової служби однією з підстав є набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання. Вказана стаття містить вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби та не містить в собі призупинення служби, як підставу для звільнення. Тому суд не вважає призупинення військової служби підставою для відмови у звільненні військовослужбовця за сімейними обставинами.

Суд відхиляє аргументи відповідача, що на час розгляду цієї адміністративної справи в суді, лист - відмова у звільненні позивача з військової служби від 23.02.2024 року , як акт індивідуальної дії вичерпало свою дію у день його винесення, а тому позовні вимоги є неналежним способом захисту прав позивача.

По-перше, суд не вважає вказаний лист рішенням, оскільки відповідно до Положення про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України, командири приймають рішення у формі наказів. Тому суд розцінює відмову в листі від 23.04.2024 №1042 як вчинення дії, а не прийняття рішення.

По-друге, саме необґрунтовано тривалий розгляд питання звільнення позивача за сімейними обставинами можна розцінювати як такий , що призвів до настання обставин, які знівелювали сенс у прийнятті рішення / вчинення дії. Станом на час розгляду цієї справи вступила в силу нова редакція закону, яка висуває додаткові умови для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а наявність матері, яка є інвалідом ІІ групи більше не є самостійною підставою для звільнення позивача з військової служби. Так, з 18.05.2024 змінилася підстава для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану, на яку позивач посилався у своєму рапорті. Зокрема наявність одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю I чи II групи стала недостатньою обставиною для звільнення через визначення законодавцем додаткових умов. Тобто розгляд клопотання позивача про звільнення з військової служби з 18.05.2024 потребує доведення відповідачу існування додаткових обставин, таких як існування у його матері необхідності здійснення постійного догляду та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Саме з цих підстав суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти нове рішення, яким звільнити ОСОБА_1 з військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його поданим рапортом у зв`язку з сімейними обставинами, визначеними пп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме у зв`язку з наявністю матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Разом з цим, було б несправедливим у цій справі не зробити висновок про те, що невиправдане зволікання відповідача з вирішенням рапорта позивача про звільнення за сімейними обставинами означає недобросовісність дій відповідача, а відмова з урахуванням чинності на той момент старої редакції ст.26 Закону №2232-ХІІ є протиправною.

Суд наголошує, що відповідно до п.18, п.19 Закону України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 №548-ХIV військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України. Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Таким чином, суд робить висновок про задоволення позовної вимоги про визнання відмови відповідача у звільненні позивача за сімейними обставинами, викладену в листі від 23.02.2024 №1042, протиправною.

VI. Судові витрати

В матеріалах справи міститься квитанція від 31.10.2023 про сплату позивачем судового збору в сумі 1073 грн. Однак суд звертає увагу на те, що відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору.

Водночас суд зазначає, що відповідно до п.1.ч.1 ст.7 ЗУ Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі ніж встановлено законом. Таким чином, підстав для стягнення з відповідача судового збору немає. Однак сума сплаченого судового збору може бути повернута з Державного бюджету України позивачу за його клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладену в листі від 23.02.2024 №1042.

3.У решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО