Справа № 160/11491/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
02.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи: з 02.10.1986 року по 15.06.1989 року (1 рік 07 місяців 12 днів), з 19.02.1990 року по 31.12.1991 року (1 рік 10 місяців та 13 дні), а також з 11.03.1994 року по 26.06.2000 року (5 років 3 місяці та 15 днів) за професією електрогазозварника ручної роботи, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пенсійним органом протиправно не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи позивача з 02.10.1986 року по 15.06.1989 року, з 19.02.1990 року по 31.12.1991 року та з 11.03.1994 року по 26.06.2000 року, хоча записи щодо вказаних періодів в трудовій книжці позивача оформлені належним чином та наявні пільгові довідки. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
06.05.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Залучено співвідповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в даній адміністративній справі.
13.06.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що не можливо зарахувати періоди роботи згідно наданих наступних довідок: №88 від 03.12.2015 року, оскільки посада в довідці не відповідає найменуванню посади згідно постанови №1173 від 22.08.1956 року; №033/195 від 27.02.2015 року, оскільки розділ не відповідає розділу згідно постанови №1173 від 22.08.1956 року; №90 від 03.12.2015 року, оскільки відсутні накази про проведення атестації робочих місць. Відповідач-2 зауважує, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. На підставі зазначеного відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
19.06.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив, в якій позивач підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області отримало копію ухвали про відкриття провадження у справі 06.05.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка наявна в матеріалах справи.
Відповідач-1 у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, як із заяви про визнання позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
12.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також в даному рішенні зазначено, що до пільгового стажу заявника не зараховано періоди роботи згідно наданих наступних довідок: №88 від 03.12.2015 року, оскільки посада в довідці не відповідає найменуванню посади згідно постанови №1173 від 22.08.1956 року; №033/195 від 27.02.2015 року, оскільки розділ не відповідає розділу згідно постанови №1173 від 22.08.1956 року; №90 від 03.12.2015 року, оскільки відсутні накази про проведення атестації робочих місць.
Крім цього в даному рішенні зазначено, що страховий стаж заявника становить 27 років 01 місяць 03 дні, пільговий стаж по Списку №2 03 роки 07 місяців 01 день, а вік заявника 58 років 10 місяців 12 днів.
Непогоджуючись із означеним рішенням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (637-93-п) (далі - Порядок №637).
Згідно п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Щодо періодів роботи позивача з 02.10.1986 року по 15.06.1989 року, з 19.02.1990 року по 31.12.1991 року та з 11.03.1994 року по 30.11.1998 року, які зазначені в довідках про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №033/195 від 27.02.2015 року, №88 від 03.12.2015 року та №90 від 03.12.2015 року, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що в період з 02.10.1986 року по 15.06.1989 року, з 19.02.1990 року по 31.12.1991 року та з 11.03.1994 року по 30.11.1998 року працював на посаді електрозварника ручного зварювання.
Як зазначає відповідач-1 у спірному рішенні, означені періоди роботи не були враховані позивачу до пільгового стажу по Списку №2, оскільки посада, зазначена в довідках не відповідає найменуванню посади згідно постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року.
Судом було досліджено розділ ХХХІІ Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, та встановлено наявність професії «Електрозварник та їх підручні» в Списку №2.
Крім цього суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №442 від 01.08.1992 року, (далі Порядок №442) та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджені постановою Міністерства праці України №41 від 01.09.1992 року, (далі Методичні рекомендації) атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 або №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 або №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 або №2.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що періоди роботи позивача з 02.10.1986 року по 15.06.1989 року, з 19.02.1990 року по 31.12.1991 року та з 11.03.1994 року по 30.11.1998 року підлягають зарахуванню до пільгового стажу по Списку №2, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо періоду роботи позивача з 01.12.1998 року по 26.06.2000 року, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом з трудової книжки позивача, позивач в період з 01.12.1998 року по 26.06.2000 року працював електрозварником ручного зварювання.
Судом було досліджено розділ ХХХІІІ Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року, та встановлено наявність професії «Електрозварники ручного зварювання» в Списку №2.
Підставою для відмови у зарахуванні даного періоду роботи до пільгового стажу позивача слугувала відсутність атестації робочого місця позивача.
При цьому судом вже надавалась оцінка підставі відмови в зарахуванні періоду до пільгового стажу, а саме: відсутності наявності атестації робочого місця працівника.
Також суд зауважує, що в трудовій книжці позивача наявний запис щодо проведення атестації робочого місця «електрозварний ручного зварювання» 12.08.1994 року.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що період роботи позивача з 01.12.1998 року по 26.06.2000 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу по Списку №2, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Як вбачається з розрахунку стажу позивача, наданого відповідачем-2, до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 19.07.1983 року по 20.07.1983 року, з 14.05.1986 року по 29.05.1986 року, з 04.08.1987 року по 04.07.1988 року та з 01.12.1998 року по 26.06.2000 року.
Суд звертає увагу, що позивачем позовні вимоги щодо не зарахування даних періодів роботи до страхового стажу не заявлено.
Як встановлено судом записи щодо періодів роботи та військової служби, а саме: з 19.07.1983 року по 20.07.1983 року, з 14.05.1986 року по 29.05.1986 року та з 01.12.1998 року по 26.06.2000 року наявні в трудовій книжці позивача.
При цьому оскаржуване рішення не містить підстав для відмови для зарахування даних періодів роботи позивача до страхового стажу.
Таким чином відповідачем-1 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи та військової служби з 19.07.1983 року по 20.07.1983 року, з 14.05.1986 року по 29.05.1986 року та з 01.12.1998 року по 26.06.2000 року.
З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 19.07.1983 року по 20.07.1983 року, з 14.05.1986 року по 29.05.1986 року та з 01.12.1998 року по 26.06.2000 року.
Проте суд звертає увагу, що в трудовій книжці позивача міститься запис, що період роботи з 04.08.1987 року по 04.07.1988 року не враховується в загальний та безперервний стаж.
Таким чином суд доходить висновку, що відповідачем-2 правомірно не враховано до страхового стажу позивача період роботи з 04.08.1987 року по 04.07.1988 року.
З огляду на вищевикладене, судом обраховано страховий стаж позивача, який становить 28 років 08 місяців 17 днів.
При цьому необхідний стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років 6 місяців.
Враховуючи відсутність у позивача необхідного страхового стажу, суд доходить висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Таким чином, суд доходить висновку про передчасність задоволення вказаних позовних вимог.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 605,60 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.77, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 19.07.1983 року по 20.07.1983 року, з 14.05.1986 року по 29.05.1986 року та з 01.12.1998 року по 26.06.2000 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу по Списку №2 періоди роботи з 02.10.1986 року по 15.06.1989 року, з 19.02.1990 року по 31.12.1991 року, з 11.03.1994 року по 30.11.1998 року та з 01.12.1998 року по 26.06.2000 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський