Справа № 160/13528/22
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/13528/22
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року в адміністративній справі №160/13528/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» (далі- відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Державної установи «Камянська виправна колонія (№34)» щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату в день звільнення (29.08.2022р.) додаткової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі до 30 000,00 грн пропорційно в розрахунку за місяць, за період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р.;

- зобов`язати Державну установу «Кам`янська виправна колонія (№34)» здійснити нарахування та виплату в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р. в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць;

- стягнути з Державної установи Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплату грошового забезпечення) на користь позивача за період з 30.08.2022р. по день фактичного розрахунку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що виплатою відповідачем додаткової винагороди згідно Постанови КМУ №168 не за весь період, в якому позивач мав право на отримання вказаних виплат (виплати здійснювались за період з 11.03.2022р. по 31.05.2022р., в той час, як згідно Постанови КМУ №168 позивач право на отримання вказаної винагороди з 24.02.2022р. по 31.05.2022р.), та не в повному обсязі, оскільки відповідачем спірна у позові додаткова винагорода виплачувалась пропорційно фактичного часу несення служби в цей період, розрахованого у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу кількість днів у розрахунковому місяці).

Тобто розмір виплачуваної додаткової винагороди складав частку від 30000 гривень пропорційно фактичних годин проходження служби (перебування на роботі) у співвідношенні до загальної кількості кількості годин часу в розрахунковому календарному місяці.

Натомість, чинною до 01.07.2021р. редакцією Постанови КМУ №168 передбачалось виплата додаткової винагороди пропорційно в розрахунку на місяць, тобто пропорційно кількості днів проходження служби на місяць до загальної кількості днів в календарному місяці, з розрахунку до 30000 гривень на місяць.

Верховний суд у справі №260/3564/22 дійшов, серед іншого, висновків, що зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому постановою №168 у первинній редакції, за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Тобто, виплата розміру додаткової винагороди до внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022р. №793 змін до постанови №168, змінилась лише в частині механізму обрахунку пропорційності розміру виплачуваної додаткової винагороди годинами замість днів в разі відпрацювання не повного робочого місяця особою рядового чи начальницького складу, що не вплинуло на її розмір після внесених змін в редакції правової норми.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2023 року у справі №260/3564/22, а саме, що визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

З цієї причини розрахунки відповідача за період з 11.03.2022р. по 31.05.2022р., в яких розмір виплачуваної додаткової винагороди здійснювався арифметичними діями множення долі від 30000 грн додаткової винагороди, яка припадає на 1 годину в календарному розрахунковому місяці, на кількість фактично відпрацьованих мною годин (робочого часу, часу перебування на роботі), не відповідає наведеним Верховним судом у справі №260/3564/22 висновкам.

Щодо невідповідності періоду фактичної виплати відповідачем додаткової винагороди заявленим позовним вимогам з 11.03.2022р. по 31.05.2022р., в той час як згідно Постанови КМУ №168 позивач мав право на отримання вказаної винагороди з 24.02.2022р. по 31.05.2022р., суд першої інстанції будь-якої правової оцінки не надав.

Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що згідно табелів робочого часу, час несення служби ОСОБА_1 по наступним періодам склав: за період з 11 березня 2022 року по 31 березня 2022 року 100 годин; за період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року 160 годин; за період з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року 154 годин.

ОСОБА_1 несла службу перебуваючи на посаді молодшого інспектора (оператора охоронної теле (відео системи) відділу інженерно- технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації, що передбачає особливий графік, та на відміну від інших структурних підрозділів і безпосередньо займаних посад, не зазнав змін на період посиленого варіанту несення служби який діяв в установі. Даний факт можна відстежити за табелями обліку робочого часу (несення служби) відділу охорони. До виконання додаткових завдань ОСОБА_1 не залучалась.

Відповідно до норм робочого часу у 2022 році при 40 годинному робочому тижні, норм тривалості робочого часу в годинах по спірним періодам склала: березень 2022 року 175 годин, квітень 2022 року 168 годин, травень 2022 року 176 годин.

З наведеного вище вбачається, що позивачем не було відпрацьовано норми робочого часу відповідного місяця.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з 21.11.2011р. по 29.08.2022р. проходила службу в Державній установі "Кам`янська виправна колонія (№34)".

Згідно з Наказом Державної установи «Камянська виправна колонія (№34)» від 11.08.2022 року за номером 121/ОС-22 «Про особовий склад», позивача було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням) 29.08.2022р.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами (від 22.07.2022р., від 28.07.2022р.) щодо питання виплати додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць у період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р.

Відповіді щодо розгляду вищенаведених звернень позивача матеріали справи не містять.

Відповідно до пояснень відповідача, позивачу була нарахована додаткова винагорода пропорційно до фактичних годин несення служби протягом звітного місяця, що відповідає приписам абз.1 п.1 постанови КМУ № 168 та узгоджується із поняттям «несення служби», яким оперує законодавець в зазначеній постанові.

Відповідачем було здійснено нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди пропорційно в розрахунку на місяць, що підтверджується довідкою від 21.10.2022р. за № 34/4-3383.

З довідки вбачається, що виплата додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» нарахована згідно табелів робочого часу за період з 11 березня 2022р по 31 травня 2022р відповідно часу несення служби ОСОБА_1 по наступним періодам:

-за період з 11 березня 2022р по 31 березня 2022р - було нараховано 4 033,00 грн., яка розрахована: 30000,00грн : 31 день (кіл-ть днів у березні) : 24 години = 40,33грн/год. 100 години (фактичн.час несення служби з 11,03.2022р по 31.03.2022р);

-за період з 01 квітня 2022р по 30 квітня 2022р - було нараховано 6 667,2.0 грн., яка розрахована: 30000,00грн : 30 день (кіл-ть днів у квітні) : 24 години = 41,67грн/год. 160 години (фактичн.час несення служби з 01.04.2022р по 30.04.2022р);

-за період з 01 травня 2022р по 31 травня 2022р - було нараховано 6 210,82 грн., яка розрахована: 30000,00грн : 31 день(кіл-ть днів у березні) : 24 години = 40,33грн/год.* 154 години (фактичн.час несення служби з 01.05.2022р по 31.05.2022р).

Виплата додаткової винагороди, колишнього співробітника ОСОБА_1 , встановлена "Постановою була нарахована та проведена відповідно до отриманих та доведених додатково асигнувань та фінансування, а саме:

-враховуючи лист Міністерства юстиції України від 20.05.2022р. № 38144/16.3.2/32- 22 та відповідно до листа Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 23.05.2022р. №3.3- 1385/Е за період з 11 березня 2022р по 25 квітня 2022р , та виходячи з розрахунку фактичного часу несення служби у годинах. Фактично виплата додаткової винагороди у сумі 9 616,77 грн. за вказаний вище період було здійснено 30 травня 2022року;

-враховуючи лист Міністерства юстиції України від 11.08.2022р. № 67463/16.3.2/32- 22, керуючись наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022р. №75 (зі змінами), враховуючи рекомендації листа Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 15.08.2022р. №3.3-2025/Е за період за 26 квітня 2022р по 30 червня 2022р та виходячи з розрахунку фактичного часу несення служби у годинах за цей період. Фактично виплата додаткової винагороди у сумі 7 294,25 гри. за вказаний вище період було здійснено 17.08.2022р.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірним у цій справі є питання розрахунку додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, на яку позивачка має право.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005р. № 2713-IV.

Відповідно до ч.1 ст.14 цього Закону до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону (ч.2 ст.14 Закону № 2713-IV).

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в первинній редакції), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022р.

У подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022р. № 350 внесені зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168, доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022р. № 350 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022р.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022р. № 204-р затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка» згідно з додатком.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2022р. № 213-р внесені зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022р. № 204 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», доповнивши його позицією «Дніпропетровська область».

Отже, Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Постановою Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022р., яка набрала чинності 08.07.2022р. та застосовується з 01.06.2022р., внесені зміни до пункту 1 Постанови № 168, згідно яким в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022р. №793 внесені, зокрема, такі зміни до постанови №168:

-в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінено словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць;

- пункт 1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»;

- доповнено постанову пунктом 21, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо таких понять як «несення» та «проходження служби», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що вказане питання вже було предметом дослідження Верховним Судом, який у своїй постанові від 02.11.2023р. (справа №160/11851/22) зазначив, що поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що положення пункту 1 Постанови № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо.

Тобто, Постанова № 168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби до виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану.

Суд вважає, що під «несенням служби» слід розуміти лише несення служби в нічний час, виконання завдань в складі оперативної групи, несення вахти, перебування на блокпостах, тощо, оскільки лише вказані види несення служби вказують на особливий характер служби.

Суд зазначає, що законодавство не містить визначення терміну «несення служби» відмінного від загального поняття проходження служби.

Окремі норми «Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018р. № 925/5, не свідчать про наявність такого розмежування понять, а лише вказують, що Порядок визначає різні розміри та порядки обрахунку оплати праці за різні форми несення служби.

Так, статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

У первинній редакції постанови Кабінету Міністрів України №168 розмір додаткової винагороди для співробітників ДКВС, крім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, був визначений у фіксованому розмірі - 30000 гривень щомісячно.

Водночас, з урахуванням змін до постанови №168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою від 07.07.2022р. №793, розмір цієї додаткової винагороди визначений у граничному розмірі «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Проте, в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Частиною першою статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Таким чином, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022р. №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023р.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти беззаперечного висновку, що особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, до яких відноситься позивач, мають право на додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, здійснюючи розрахунок додаткової винагороди відповідач виходив з розрахунку відпрацьованих годин.

При цьому, визначаючи суму винагороди яка підлягає виплати відповідач виходив 30000,00 грн поділеної на кількість календарних днів у відповідному місяці та поділену на кількість годин на добу.

Проте, суд зазначає, що за приписами трудового законодавства, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу. При шестиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи не може перевищувати 7 годин при тижневій нормі 40 годин, 6 годин при тижневій нормі 36 годин і 4 годин при тижневій нормі 24 години. Надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.

Наведений розрахунок відповідача свідчить, що додаткова винагорода, встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 у розмірі 30000 грн. виплачується у разі відпрацювання працівником безперервно 24 години на день 7 днів на тиждень на протязі усіх календарних днів на місяць, що прямо суперечить приписам законодавства.

При цьому, відповідач у відзиві зазначає, що відповідно до норм робочого часу у 2022 році передбачено 40 годинний робочий тиждень, а норм тривалості робочого часу в годинах по спірним періодам склала: березень 2022 року 175 годин, квітень 2022 року 168 годин, травень 2022 року 176 годин.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині:

- визнання протиправними дії Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» щодо проведення виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі до 30 000,00 грн пропорційно в розрахунку за місяць, за період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р.;

- зобов`язання Державну установу «Кам`янська виправна колонія (№34)» здійснити нарахування та виплату в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р. в розмірі до 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

Зі змісту апеляційної скарги в вбачається, що рішення суду в частині стягнення з Державної установи Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплату грошового забезпечення) на користь позивача за період з 30.08.2022р. по день фактичного розрахунку, фактично не оскаржується, отже суд не переглядає рішення ц цій частині.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, прийнято без врахування висновків Верховного суду та не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому його постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене та перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає такі суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню у відповідній частині з прийняттям нової постанови у відповідній частині про частково задоволення позову, з вищевикладених мотивів, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені згідно статті 139 КАС України, а тому сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню, що стягується за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року в адміністративній справі №160/13528/22- задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року в адміністративній справі №160/13528/22 - скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо визнання протиправними дії Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату в день звільнення (29.08.2022р.) додаткової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі до 30 000,00 грн пропорційно в розрахунку за місяць, за період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р., зобов`язання Державну установу «Кам`янська виправна колонія (№34)» здійснити нарахування та виплату в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р. в розмірі до 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

Прийняти нове судове рішення у цій частині, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» щодо проведення виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі до 30 000,00 грн пропорційно в розрахунку за місяць, за період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р.;

Зобов`язати Державну установу «Камянська виправна колонія (№34)» здійснити нарахування та виплату в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р. в розмірі до 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко