Справа № 640/18230/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 червня 2024 року

м. Київ

справа № 640/18230/22

адміністративне провадження № К/990/21792/24

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року

у справі №640/18230/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним і скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 06.10.2022 № 1019 Головного управління Національної поліції у м. Києві про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Дніпровського управління поліції, яким до оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0037547) застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з 07.10.2022;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві виплатити ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з дня звільнення по дату прийняття судом рішення всі види грошового забезпечення (в тому числі премію), які були позивачу визначені на день звільнення;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з дня звільнення по дату прийняття судом рішення всі види грошового забезпечення (в тому числі премію), які були позивачу визначені на день звільнення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

В обгрунтування позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права:

- не застосували норми статті 61 Конституції України, статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, відповідно до яких юридична відповідальність і дисциплінарне стягнення мас індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку:

- не застосували норми статей 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, про те, що службове розслідування проводиться з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, дисциплінарні комісії мають повноваження збирати матеріали щодо можливого дисциплінарного проступку та висновок за результатами службового розслідування має містити, у тому числі пояснення поліцейського щодо обставин справи, пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи, пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи, документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку:

- не застосували норми статті 62 Конституції України про те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину та особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду;

- не застосували норми статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, про право на захист, що полягає у тому числі в можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку:

- не застосували норми статті 61 Конституції України, статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, статті 149 КЗпП України про заборону двічі притягувати особу до юридичної відповідальності одного виду та заборону застосовувати більше одного дисциплінарного стягнення за одне й те саме правопорушення (проступок):

- не застосували норми статті 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, про застосування дисциплінарного стягнення не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку;

та не врахували висновки щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі № 817/1318/17 та постанові від 07.06.2023 року у справі № 140/16991/20.

Проаналізувавши зазначені скаржником норми встановлено, що ці норми не застосовувались судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Разом з тим, скаржник помилково трактує підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України, та зазначає норми, які не враховані судами при ухваленні оскаржуваних рішень.

При цьому, у силу вимог пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, підставою касаційного оскарження є застосування норми права без урахування висновку щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі №640/18230/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним і скасування наказу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська