Справа № 460/13298/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/13298/23 пров. № А/857/9780/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2024р. про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за віком із врахуванням понаднормового страхового стажу (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення судового рішення: 11.04.2024р., м.Рівне; дата складання повного тексту судового рішення: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною окремою ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2024р. заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, задоволено; визнано протиправними дії, вчинені на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.07.2023р. у справі № 460/13298/23 щодо прийняття рішення Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. № 45 від 27.12.2023р. про обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 із застосуванням «двоскладової формули» розрахунку; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.07.2023р. у справі № 460/13298/23 у спосіб здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 без застосування «двоскладової формули» розрахунку, встановивши йому із 11.04.2023р. доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 проценту заробітку (заробітної плати для обчислення пенсії) за кожен рік роботи понад 20 років, передбаченого ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній до 11.10.2017р.; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. повідомити Рівненський окружний адміністративний суд про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, в строк до 11.05.2024р. (а.с.80-83).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл., який в апеляційній скарзі просить окрему ухвалу скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити заявнику в задоволенні поданої заяви, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення заяви в порядку ст.383 КАС України (а.с.100-103).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що суд неправильно застосував норми ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки правове регулювання спірних правовідносин змінилося, а позивачем не подано до відповідача заяву про обчислення пенсії за ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому спірна пенсія призначена на загальних підставах за ч.1 ст.27 вказаного Закону.

Розглядувані відносини виникли у квітні 2023 року, оскільки із заявою про встановлення надбавки за понаднормовий стаж відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач звернувся 11.04.2023р.

Також позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, питання надбавки за понаднормовий стаж вирішено пенсійним органом згідно діючого на час звернення із відповідною заявою законодавства.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.07.2023р. у справі № 460/13298/23 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ України у Рівненській обл., яка полягає обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 без встановлення доплати до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 проценту заробітку за кожен рік роботи понад 20 років, встановлений ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній до 01.10.2017р.; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , встановивши йому із 11.04.2023р. доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 проценту заробітку (заробітної плати для обчислення пенсії, визначеної відповідно до ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування) за кожен рік роботи понад 20 років, встановлений ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній до 01.10.2017р. (а.с.29-31).

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023р. визнано неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в заяві про поновлення строку апеляційного оскарження ГУ ПФ України в Рівненській обл. від 08.12.2023р.; відмовлено в задоволенні заяви про поновлення строку апеляційного оскарження ГУ ПФ України в Рівненській обл. від 08.12.2023р.; відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФ України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.07.2023р. у справі № 460/13298/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФ України в Рівненській обл. про визнання дії та бездіяльності протиправними (а.с.64-66).

Звідси, рішення суду набрало законної сили 14.12.2023р.

02.01.2024р. до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача адвоката Рибалка Н.О. про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду (а.с.70-72).

В поданій заяві представник позивача просить визнати протиправними дії, вчинені на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.07.2023р. у справі № 460/13298/23 щодо прийняття рішення ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 45 від 27.12.2023р. про обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 із застосування «двоскладової формули» розрахунку; зобов`язати ГУ ПФ України в Рівненській обл. вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.07.2023р. у справі № 460/13298/23 у спосіб здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 без застосування «двоскладової формули» розрахунку, встановивши йому із 11.04.2023р. доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 проценту заробітку (заробітної плати для обчислення пенсії) за кожен рік роботи понад 20 років, передбаченого ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній до 11.10.2017р. (а.с.70-72).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду фактично визнано за позивачем право на перерахунок пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що була чинною до 11.10.2017р.

Звідси, здійснюючи перерахунок пенсії позивача на умовах, визначених ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач фактично застосував до спірних правовідносин положення пп.3 п.2 розділу І розділу І Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» та порушив право позивача на пільгове обчислення розміру пенсії, реалізація якого попередньо була захищена відповідним судовим рішенням.

Відтак, рішення ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 45 від 27.12.2023р., згідно з яким основний розмір пенсії позивача був обрахований відповідачем на умовах, визначених ч.2 ст.27 Закону №1058-ІV, спрямоване на невиконання рішення суду від 21.07.2023р. у справі № 460/13298/23.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Процесуальне законодавство визначає види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст.382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).

Наведені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення ст.383 КАС України.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 1 та 2 ст.383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Приписами ч.4 ст.383 КАС України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Частиною 6 ст.383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, при розгляді заяв в порядку ст.ст.382, 383 КАС України суд повинен з`ясувати, чи були оскаржувані рішення, дії відповідача, пов`язані з виконанням судового рішення, та чи не утримує в собі звернення позивача до суду самостійні підстави та предмет спору.

Як слідує з матеріалів справи, судовим рішенням у справі № 460/13298/23 підтверджено наявність порушеного права ОСОБА_1 .

На виконання вказаного рішення відповідачем було прийняте рішення № 45 від 27.12.2023р. про перерахунок пенсії (а.с.76).

Під час здійснення вказаного перерахунку основний розмір пенсії обчислений відповідачем із застосуванням двох складових, тобто, основний розмір пенсії позивача був обрахований відповідачем на умовах, визначених ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, оскаржені дії пенсійного органу дійсно пов`язані з виконанням судового рішення в справі № 460/13298/23, а тому їх слід розглядати в порядку, визначеному ст.383 КАС України.

Вирішуючи вказану заяву ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу на наступне.

Із змісту резолютивної частини рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.07.2023р. у справі № 460/13298/23 слідує, що на пенсійний орган суд поклав зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , встановивши йому із 11.04.2023р. доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 проценту заробітку (заробітної плати для обчислення пенсії, визначеної відповідно до ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») за кожен рік роботи понад 20 років, встановлений ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній до 01.10.2017р.

Таким чином, вказаним судовим рішенням встановлено спосіб його виконання.

Проте, рішенням відповідача № 45 від 27.12.2023р. перерахунок проведено не відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а на підставі ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, в межах справи № 460/13298/23 судом не вирішувалася позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок пенсії позивача в порядку, визначеному ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, пенсію за віком позивачу призначено згідно з Законом № 796-ХІІ до 11.10.2017р., тобто, до дня внесення у ст.56 цього Закону змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії».

Отже, рішенням суду визнано за позивачем право на перерахунок пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.56 Закону № 796-ХІІ в редакції, що була чинною до 11.10.2017р.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону № 796-ХІІ (в редакції, чинній до 11.10.2017р.) право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

За таких обставин, здійснюючи перерахунок пенсії позивача на умовах, визначених ч.2 ст.27 Закону № 1058-ІV, відповідач фактично застосував до спірних правовідносин положення пп.3 п.2 розділу І Закону № 2148-VIII, та порушив право позивача на пільгове обчислення розміру пенсії, реалізація якого попередньо була захищена відповідним судовим рішенням.

Відтак, рішення ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 45 від 27.12.2023р., згідно з яким основний розмір пенсії позивача обрахований відповідачем на умовах, визначених ч.2 ст.27 Закону № 1058-ІV, спрямовано на невиконання рішення суду від 21.07.2023р. у справі № 460/13298/23.

Наявність достатніх сумнівів у належному виконанні суб`єктом владних повноважень свого конституційного обов`язку виконання судового рішення надає право суду встановлювати судовий контроль.

В розглядуваному випадку позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують необхідність застосування такого заходу.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013р. № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013р. взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20.07.2004р.) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (п.84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005р., заява № 6318/03; п.43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р., заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009року, заява № 40450/04; п.64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, частин першої та другої ст.55, частин 1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у ст.370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.29-1 Конституції України, а також ст.ст.14 та 370 КАС України.

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022р. у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021р. у справі № 611/26/17, від 07.02.2022р. у справі № 200/3958/19-а, від 24.07.2023р. у справі № 420/6671/18 та від 01.05.2023р. у справі № 520/926/21.

Як зазначено у пункті 1 розділу ІІ Рекомендацій Rec(2003)16, Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) «Щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у сфері адміністративного права» (on the execution of administrative and judicial decisions in the field of administrative law), держави-члени мають забезпечити виконання судових рішень в межах розумного строку; вони мають уживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили; у разі, якщо адміністративний орган не виконує судового рішення, слід передбачити відповідну процедуру, що дозволяє домагатися виконання такого рішення, зокрема за допомогою судової заборони або пені (coercive fine).

Відповідно до п.55 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) «Щодо якості судових рішень» (on the quality of judicial decisions) з метою забезпечення ефективності правосуддя, усі країни повинні мати процедури забезпечення виконання рішень.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Рівненській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2024р. про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 460/13298/23 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 21.06.2024р.