Справа № 140/5382/24
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5382/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_2 щодо призову по мобілізації та призначення на посаду від 26.02.2022 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання уповноважену особу Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з посади солдата Військової частини НОМЕР_1 (раніше - НОМЕР_2 ) на підставі зняття його з обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.12.2021, зобов`язання уповноважену особу Військової частини НОМЕР_1 сплатити ОСОБА_1 суму невиплаченого грошового забезпечення за лютий 2024 року, відповідно до чинного законодавства, зобов`язання уповноважену особу Військової частини НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій на підставі довідки від 11.01.2024 № 673.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.12.2021 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 був виключений з військового обліку, як такий, що був засуджений за вчинення тяжкого/особливо тяжкого злочину. Станом на 08.04.2024 та станом на час виникнення спірних правовідносин позивач на військовому обліку не перебував та не перебуває. Водночас 26.02.2022 не дивлячись на те, що відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач не міг бути мобілізований, наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 4 від 26.02.2022 ОСОБА_1 був протиправно призваний по мобілізації та призначений на посаду солдата. Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 №1050 від 20.01.2024, позивач перебуває на військовій службі під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 . Оскільки позивач не міг бути мобілізованим, він не може перебувати на військовій службі, а тому просить визнати протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_2 щодо призову по мобілізації та призначення на посаду від 26.02.2022 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання уповноважену особу Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з посади солдата Військової частини НОМЕР_1 (раніше - НОМЕР_2 ) на підставі зняття його з обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.12.2021. Також у позові позивач зазначає про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення у розмірі 121 000 грн. за лютий 2024 року, ненадання статусу учасника бойових дій, в яких він брав безпосередню участь, що підтверджується довідкою відповідача від 11.01.2024 №673 та просить суд зобов`язати уповноважену особу Військової частини НОМЕР_1 сплатити позивачу суму невиплаченого грошового забезпечення за лютий 2024 року відповідно до чинного законодавства, надати позивачу статус учасника бойових дій на підставі довідки від 11.01.2024 №673 та покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

З врахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін .

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що 26.02.2022 ОСОБА_1 самостійно прибув у пункт прийому особового складу військової частини НОМЕР_2 з метою вступу на військову службу до Збройних Сил України для участі у відсічі збройної агресії проти України. Перебуваючи у ППОС, позивач ініціював призов на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, добровільно та свідомо надавши уповноваженим особам військової частини НОМЕР_2 усі документи, необхідні для оформлення призову та подальшого проходження військової служби, в тому числі для виплати грошового забезпечення (викладене об`єктивно підтверджується тим, що у військовій частині персональні дані позивача і копії його особистих документів до моменту призову ОСОБА_1 на військову службу були відсутні, а жодної можливості їх отримати в будь-який інший спосіб, окрім як від нього самого, не було. Саме на підставі наданих ОСОБА_1 документів, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2022 № 4 (по стройовій частині) позивача призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, призначено на посаду та зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. При цьому, під час оформлення призову позивача на військову службу, а також у подальшому під час проходження військової служби ОСОБА_1 будь-кого з представників командування військової частини НОМЕР_2 про виключення його 02.12.2021 з військового обліку не повідомляв, таким чином свідомо приховуючи цю обставину, а можливість її з`ясування у військової частини була відсутня.

Щодо позовних вимог щодо зобов`язання звільнити позивача з посади солдата на підставі зняття його з обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.12.2021 відповідач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 омбр) від 05.06.2024 №33-РС військову службу ОСОБА_1 призупинено з 23.03.2024 на підставі частини 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини та внесенням до ЄРДР відомостей про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України. Згідно абзацу 3 частини 2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Таким чином, ОСОБА_1 є звільненим із посади та вважається таким, що з 23.03.2024 не виконує обов`язків військової служби. Крім того, пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції Закону від 18.05.2024) встановлено вичерпний перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії воєнного стану, серед переліку яких підстава для звільнення з військової служби у зв`язку із зняттям на момент призову з військового обліку відсутня. За період з 01 по 23 лютого 2024 року у військовій частині НОМЕР_1 позивачу грошове забезпечення нараховано в розмірі 5 741,57 грн. (посадовий оклад 2910/29*23= 2 307,93 грн.; оклад за військове звання - 600/29*23 = 475, 86 грн.; надбавка за вислугу років (2910+600)*25%/29*23 = 695,95 грн.; надбавка за особливості проходження служби (2910+600+877,50)*65%/29*23 = 2261,83 грн.), однак його виплата не здійснена на підставі абзацу 9 пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.07.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197. Відповідно до абзацу 9 пункту 15 розділу І Порядку, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Щомісячна премія за лютий 2024 року позивачу не нарахована на підставі абзацу 2 пункту 5 розділу ХVI Порядку відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.03.2024 №148 (з адміністративно-господарської діяльності) та додатку 3 до наказу (витяг з наказу та додатку №3 додається). Згідно абзацу 2 пункту 5 розділу ХVI Порядку, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу без поважних причин за місяць, у як кому здійснено таке порушення. Додаткова винагорода на період дії воєнного стану за лютий 2024 рік позивачу не нарахована та не виплачена на підставі абзацу 2 пункту 15 розділу XXXIV Порядку відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.03.2024 №149 (з адміністративно-господарської діяльності) та додатку №6 до наказу. Відповідно до абзацу 2 пункту 15 розділу ХХХІV Порядку, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника), а тому позовна вимога є безпідставною і не підлягає задоволенню.

Щодо надання статусу учасника бойових дій відповідач зазначив, що у зв`язку з належністю військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 до Сил територіальної оборони Збройних Сил України, повноваження щодо розгляду матеріалів та прийняття рішень про надання статусу учасника бойових дій військовослужбовцям вказаних військових частин, в тому числі ОСОБА_1 належали комісіям, утворених у військових частинах НОМЕР_4 та/або А1155. Таким чином, прийняття рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій не належало та не належить до компетенції військової частини НОМЕР_1 . Водночас, рішенням комісії військової частини НОМЕР_4 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій старшому солдату ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій (витяг з протоколу № 3 засідання від 26.02.2024). На виконання вищезазначеного рішення, військовою частиною НОМЕР_4 позивачу 26.02.2024 оформлено посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 , яке знаходиться у військовій частині НОМЕР_1 , однак позивач для його фактичного отримання не звертався.

З врахуванням викладеного просив в задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача пояснила, що на даний момент ОСОБА_1 займається лікуванням власного здоров`я та у зв`язку з відсутністю факту притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності просить позов задовольнити.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що, відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану Україні № 69/2022 Про загальну мобілізацію та розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 24.02.2022 №39/304/39/24т ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (згідно пункту 5 статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію), призначено на посаду стрільця третього відділення третього взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.01.2023 №16, у зв`язку з реорганізаційними заходами у штаті військової частини, позивача переведено на посаду старшого стрільця третього відділення першого взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.04.2023 №117 позивача переведено на посаду старшого стрільця-оператора третього відділення першого взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Водночас, відповідно до пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2024 №55 (по стройовій частині), старший солдат вважається таким, що з 24.02.2024 відсутній на службі з невідомих причин, підстава довідка про факт самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_1 №1461/186 від 24.02.2024.

У зв`язку із самовільним залишенням ОСОБА_1 військової частини, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2024 №91 (по стройовій частині) позивача зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з повідомлення Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорськ від 25.03.2024 № 13-01-6311/24-кр, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та розпочато досудове слідство за ознаками злочину, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України, у кримінальному провадженні №0000856 від 23.03.2024 за фактом самовільного залишення 24.02.2024 підрозділу військової частини НОМЕР_2 військовослужбовцем ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окремої механізованої бригади, далі 100 омбр) від 05.06.2024 №33-РС військову службу ОСОБА_1 призупинено з 23.03.2024 на підставі частини 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини.

Військова частина НОМЕР_2 на підставі директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2024 №Д-321/7/дск, директиви командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.02.2024 №Д-6дск та директиви командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України від 04.02.2024 №Д-6дск як окремий підрозділ з 30.03.2024 фактично припинена шляхом переформування приєднання до Військової частини НОМЕР_1 в якості її лінійного підрозділу, тобто без статусу окремої військової частини чи підрозділу, в тому числі без статусу юридичної особи.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій командира Військової частини НОМЕР_2 щодо призову позивача на військову службу та призначення його на посаду суд зазначає наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2022 № 4 (по стройовій частині), відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану Україні № 69/2022 Про загальну мобілізацію та розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 24.02.2022 №39/304/39/24т ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (згідно пункту 5 статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію), призначено на посаду стрільця третього відділення третього взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.01.2023 №16, у зв`язку з реорганізаційними заходами у штаті військової частини, позивача переведено на посаду старшого стрільця третього відділення першого взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.04.2023 №117 позивача переведено на посаду старшого стрільця-оператора третього відділення першого взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Водночас, відповідно до пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2024 №55 (по стройовій частині), старший солдат вважається таким, що з 24.02.2024 відсутній на службі з невідомих причин, підстава довідка про факт самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_1 №1461/186 від 24.02.2024.

У зв`язку із самовільним залишенням ОСОБА_1 військової частини, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2024 №91 (по стройовій частині) позивача зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з повідомлення Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорськ від 25.03.2024 № 13-01-6311/24-кр, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та розпочато досудове слідство за ознаками злочину, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України, у кримінальному провадженні №0000856 від 23.03.2024 за фактом самовільного залишення 24.02.2024 підрозділу військової частини НОМЕР_2 військовослужбовцем ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окремої механізованої бригади, далі 100 омбр) від 05.06.2024 №33-РС військову службу ОСОБА_1 призупинено з 23.03.2024 на підставі частини 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини.

За твердженням позивача, викладеним у позовній заяві, згідно пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, у зв`язку з чим його на військову службу призвано протиправно.

Водночас, статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (в редакції станом на 26.02.2022, тобто на день призову ОСОБА_1 на військову службу) надання для військовозобов`язаних, які раніше були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не передбачено.

Згідно абзацу 1 частини 5 статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (в редакції Закону №1357-IX від 30.03.2021 та чинної по теперішній час), призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин.

Відповідач зазначає, що 26.02.2022 ОСОБА_1 самостійно прибув у пункт прийому особового складу військової частини НОМЕР_2 з метою вступу на військову службу до Збройних Сил України для участі у відсічі збройної агресії проти України. Перебуваючи у ППОС, позивач ініціював призов на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, добровільно та свідомо надавши уповноваженим особам військової частини НОМЕР_2 усі документи, необхідні для оформлення призову та подальшого проходження військової служби, в тому числі для виплати грошового забезпечення (викладене об`єктивно підтверджується тим, що у військовій частині персональні дані позивача і копії його особистих документів до моменту призову ОСОБА_1 на військову службу були відсутні, а жодної можливості їх отримати в будь-який інший спосіб, окрім як від нього самого, не було. Саме на підставі наданих ОСОБА_1 документів, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2022 № 4 (по стройовій частині) позивача призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, призначено на посаду та зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. При цьому, під час оформлення призову позивача на військову службу, а також у подальшому під час проходження військової служби ОСОБА_1 будь-кого з представників командування військової частини НОМЕР_2 про виключення його 02.12.2021 з військового обліку не повідомляв, таким чином свідомо приховуючи цю обставину, а можливість її з`ясування у військової частини була відсутня.

Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що … за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи правового акта індивідуальної дії правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи вищенаведене, оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.

Враховуючи, що під час оформлення призову позивача на військову службу, а також у подальшому під час проходження військової служби ОСОБА_1 будь-кого з представників командування військової частини НОМЕР_2 про виключення його 02.12.2021 з військового обліку не повідомляв, таким чином свідомо приховуючи цю обставину, а можливість її з`ясування у військової частини була відсутня, позовна вимога про визнання протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_2 щодо призову по мобілізації та призначення на посаду від 26.02.2022 солдата ОСОБА_1

при прийнятті на військову службу задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобов`язання звільнити позивача з посади солдата на підставі зняття його з обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.12.2021 з огляду на наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 омбр) від 05.06.2024 №33-РС військову службу ОСОБА_1 призупинено з 23.03.2024 на підставі частини 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини та внесенням до ЄРДР відомостей про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України.

Згідно абзацу 3 частини 2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Таким чином, ОСОБА_1 є звільненим із посади та вважається таким, що з 23.03.2024 не виконує обов`язків військової служби.

Крім того, пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції Закону від 18.05.2024) встановлено вичерпний перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії воєнного стану, серед переліку яких підстава для звільнення з військової служби у зв`язку із зняттям на момент призову з військового обліку відсутня.

Таким чином, можливість звільнення з посади/військової служби ОСОБА_1 у зв`язку з зняттям його з військового обліку відсутня, оскільки відповідна підстава для звільнення Законом не передбачена.

Також як встановлено судом позивач з рапортом про звільнення його з військової служби до військової частини не звертався.

Крім того, відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи від 11.03.1980 «Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами», термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 сплатити позивачу невиплачене грошове забезпечення за лютий 2024 року суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2024 №55 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 вважається таким, що з 24.02.2024 відсутній на службі з невідомих причин, у зв`язку з чим його знято з продовольчого забезпечення та призупинено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди (підстава довідка про факт самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_1 №1461/186 від 24.02.2024).

Згідно пункту 2773 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2024 №91 (по стройовій частині) ОСОБА_1 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 омбр) від 05.06.2024 №33-РС військову службу ОСОБА_1 призупинено з 23.03.2024 на підставі частини 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини.

За період з 01 по 23 лютого 2024 року у військовій частині НОМЕР_1 позивачу грошове забезпечення нараховано в розмірі 5 741,57 грн. (посадовий оклад 2910/29*23= 2 307,93 грн.; оклад за військове звання - 600/29*23 = 475, 86 грн.; надбавка за вислугу років (2910+600)*25%/29*23 = 695,95 грн.; надбавка за особливості проходження служби (2910+600+877,50)*65%/29*23 = 2261,83 грн.), однак його виплата не здійснена на підставі абзацу 9 пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.07.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі Порядок).

Відповідно до абзацу 9 пункту 15 розділу І Порядку, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Щомісячна премія за лютий 2024 року позивачу не нарахована на підставі абзацу 2 пункту 5 розділу ХVI Порядку відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.03.2024 №148 (з адміністративно-господарської діяльності) та додатку 3 до наказу (витяг з наказу та додатку №3 додається). Згідно абзацу 2 пункту 5 розділу ХVI Порядку, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу без поважних причин за місяць, у як кому здійснено таке порушення. Додаткова винагорода на період дії воєнного стану за лютий 2024 рік позивачу не нарахована та не виплачена на підставі абзацу 2 пункту 15 розділу XXXIV Порядку відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.03.2024 №149 (з адміністративно-господарської діяльності) та додатку №6 до наказу (витяг з наказу та додатку №6 додається).

Відповідно до абзацу 2 пункту 15 розділу ХХХІV Порядку, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

З огляду на вищевказане, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення у розмірі 121 000 грн. за лютий 2024 року та зобов`язання його сплатити позивачу є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати позивачу статус учасника бойових дій суд зазначає таке.

Пунктом 3 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які виконували бойове (службове) завдання із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з військовими формуваннями інших держав і незаконними збройними формуваннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 №203 (із змінами), передбачено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, Національній гвардії, СБУ, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 10.01.2022 №369 (Із змінами) Про затвердження положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питання щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років та Інструкції про порядок видачі в міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни-учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання ветеранами війни проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.11.2022 за № 1441/38777, у військовій частині НОМЕР_4 , комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій утворено у Міністерстві оборони України, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, військових частинах А0515, НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_4 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , командуваннях видів Збройних Сил України, оперативних командуваннях « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «Південь», «Схід» та «Захід».

При цьому, у зв`язку з належністю військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 до Сил територіальної оборони Збройних Сил України, повноваження щодо розгляду матеріалів та прийняття рішень про надання статусу учасника бойових дій військовослужбовцям вказаних військових частин, в тому числі ОСОБА_1 належали комісіям, утворених у військових частинах НОМЕР_4 та/або А1155.

Таким чином, прийняття рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій не належало та не належить до компетенції військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, рішенням комісії військової частини НОМЕР_4 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій старшому солдату ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій (витяг з протоколу № 3 засідання від 26.02.2024).

На виконання вищезазначеного рішення, військовою частиною НОМЕР_4 позивачу 26.02.2024 оформлено посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 , яке знаходиться у військовій частині НОМЕР_1 , однак позивач для його фактичного отримання не звертався. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_15 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_16 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук