Справа № 759/8168/24
Суддя: Ул`яновська О. В.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8168/24

пр. № 2-а/759/112/24

18 червня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у квітні 2024 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд скасувати рішення Державної служби з безпеки на транспорті від 05.04.2024 №4855/3.7/15-24 щодо скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00018270 від 27.03.2024 та визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА№00018270 від 27.03.2024 та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою АА № 00018270 від 27.03.2024, складеною головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюк Л.М., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн. 00 коп., однак відповідач при складанні адміністративного матеріалу допустив грубі порушення та не дослідив усі обставини справи, а тому винесена постанова є необґрунтованою та незаконною, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 власником транспортного засобу марки «MAN LE 18.220», д.н.з. НОМЕР_2 є Промислово-технічна компанія у вигляді ТОВ «Агромат», генеральним директором якого є ОСОБА_1 29.03.2023 на підставі рішення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації та часткового наряду №112 від 23.09.2022 представниками Промислово-технічної компанії у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОМАТ», ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_3 було підписано Акт приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 29.03.2023, згідно якого у межах виконання військово-транспортного обов`язку транспортний засіб марки MAN LE 18.220, реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого є Промислово-технічна компанія у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОМАТ», було передано Військовій частині НОМЕР_3 . За таких обставин, при винесенні постанови про адміністративне правопорушення серії АА № 00018270 від 27.03.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у відповідача були відсутні будь-які докази про вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Окрім цього, позивач просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк, посилаючись на те, що 04.04.2024 позивачем направлено на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті скаргу про скасування вищезазначеної постанови про адміністративне правопорушення, а 16.04.2024 отримано рішення Державної служби України з безпеки на транспорті від 05.04.2024 №4855/3.7/15-24, згідно якого відмовлено у задоволенні скарги про скасування постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, останній намагався використати позасудовий порядок вирішення спору відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 КАС України та ч. 1 ст. 288 КУпАП.

17.05.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки здійснюючи перевезення вантажу із певними відхиленнями від встановлених нормативів, користувач транспортним засобом завідомо погоджується на перевищення встановлених вагових та габаритних параметрів транспортного засобу. Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом позивача підтверджується загальними результатами зважування, які, у випадку, якщо вони не перевищують нормативні вагові параметри, не підлягають зазначенню у постанові. Так, згідно інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії АА №00018270 від 27.03.2024, навантаження загальної маси скало 25150,00 кг, тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження (з урахуванням похибки пристрою) на 25,75% (4.635 тон). Згідно інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії АА №00018270 від 27.03.2024, навантаження на одинарну вісь склала 17350,00кг., тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження (з урахуванням похибки пристрою) на 26,73% (3.074тон). Крім того, позивач, будучи генеральним директором Промислово-технічної компанії у вигляді ТОВ «АГРОМАТ» за яким зареєстрований транспортний засіб, як того вимагає Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 №1145, не вжив заходів для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Також, та обставина, що транспортний засіб відповідно до акту приймання-передачі транспортних засобів і техніки був переданий військовій частині НОМЕР_3 , не свідчить про автоматичну зміну належного користувача транспортного засобу в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів (а.с. 54-88).

22.05.2024 позивачем надано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що після передачі транспортного засобу військовій частині НОМЕР_3 , саме ця військова частина несе відповідальність за відомчу реєстрацію транспортного засобу та внесення відповідних відомостей до ЄДРТЗ. Обов?язковий технічний контроль та відомча реєстрація виконується без участі власника транспортного засобу, власник не може контролювати подальше використання транспортного засобу, який згідно Акту приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 29.03.2023 було передано Військовій частині НОМЕР_3 у межах виконання ПТК ТОВ «АГРОМАТ» військово-транспортного обов?язку. Листом №693/8170/2 від 06.05.2024 командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 повідомлено, що відносно транспортного засобу MAN LE 18.220, ДН3 НОМЕР_4 , який був переданий військовій частині НОМЕР_3 за актом приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 29.03.203 №MB/1147, здійснено відомчу реєстрацію, отримано технічний талон серії НОМЕР_5 від 07.09.2023 та реєстраційний номер НОМЕР_6. Відповідно, у ПТК ТОВ «АГРОМАТ», генеральним директором якої є позивач, немає необхідності внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (а.с. 89-98).

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2024 визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 32-33).

Ухвалою судді від 24.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 35-36).

Відповідно до ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відповідно до ч. 1 -5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що постановою головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюк Л.М. серія АА №00018270 від 27.03.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн 00 коп., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП (а.с. 7).

Згідно змісту постанови, 22.03.2024 о 23 год. 23 хв. за адресою М-30, км 949+608 (М-04, км 186+337), Дніпровська обл., МАN LE 18.220, д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_1 відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 25.75% (4.635 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон, навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 26.73% (3.074 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон.

Постанова містить посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому відображені фотографії транспортного засобу МАN LE 18.220, д.н.з. НОМЕР_4 , в момент вчинення правопорушення спереду та з бокової сторони (а.с. 20,21).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 власником транспортного засобу марки МАN LE 18.220, д.н.з. НОМЕР_4 є Промислово-технічна компанія у вигляді ТОВ «Агромат», генеральним директором якої є ОСОБА_1 (а.с. 12).

29.03.2023 рішенням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації та часткового наряду №112 від 23.09.2022 представниками Промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОМАТ» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини підписано Акт приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 29.03.2023, згідно якого у межах виконання військово-транспортного обов`язку транспортний засіб марки MAN LE 18.220, реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого є Промислово-технічна компанія у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОМАТ», було передано Військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 13).

04.04.2024 позивачем на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті направлено скаргу на постанову про адміністративне правопорушення (а.с. 14).

16.04.2024 відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті на адресу позивача надав відповідь №4855/3.7/15-24 щодо скарги на постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовані в автоматичному режимі, якою оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення (а.с. 16-19).

Згідно листа командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 №693/8170/2 від 06.05.2024, останній повідомляє, що відносно транспортного засобу MAN LE 18.220, д.н.з. НОМЕР_4 , який був переданий військовій частині НОМЕР_3 за актом приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 29.03.203 №МВ/1147, здійснено відомчу реєстрацію, отримано технічний талон серії НОМЕР_5 від 07.09.2023 та реєстраційний номер НОМЕР_6 (а.с. 49).

Вказаним листом, повідомлено, що даний транспортний засіб використовується для забезпечення оборони України від збройної агресії російської федерації та відносно оскаржуваної постанови військовою частиною НОМЕР_3 було направлено до Державної служби України з безпеки на транспорті заяву від 20.04.2024 №693/8170 про її скасування (а.с. 53).

Як вбачається з технічного талону серії НОМЕР_5 від 07.09.2023, вантажний автофургон марки MAN LE 18.220 з реєстраційним номером НОМЕР_6 належить НОМЕР_3 АДРЕСА_1 (а.с. 52).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Так, частиною 2 статті 132-1 КУпАП визначена відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - штраф в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення

За нормою ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 229 КУпАП встановлено, що органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом, та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ст. 132-2 КУпАП.

Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

1) на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Відповідно до ст. 143 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 1222, частинами другою і третьою статті 1321 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 КУпАП.

Згідно ст. 279-7 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 143 КУпАП, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу.

Аналогічну норму закону, щодо звернення відповідальної особи у 20 денний календарний день містить також ст. 14-1, ст. 279-3 КУпАП, розділ III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 13 від 13.01.2020.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено правовий режим воєнного стану.

Відповідно до пункту 3 статті 8 Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП), за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, Центральним управлінням або регіональними органами Служби безпеки України, відповідним підрозділом Служби зовнішньої розвідки України на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, що оформлюються відповідними розпорядженнями. Приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби. Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації.

Відповідно до п. 10 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1921, завдання з підготовки до передачі та передачі транспортних засобів і техніки військовим формуванням під час мобілізації встановлюються розпорядженнями місцевих держадміністрацій за поданням ІНФОРМАЦІЯ_2 та доводяться до відома через відповідні ІНФОРМАЦІЯ_2 до керівників підприємств, установ та організацій шляхом вручення відповідних часткових нарядів та громадян - власників транспортних засобів у разі введення правового режиму воєнного стану шляхом вручення часткових нарядів.

Відповідно до п. 27 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 №1921, залучення під час мобілізації транспортних засобів і техніки оформляється відповідним актом приймання-передачі за формою згідно з додатками 4 і 5. Акт приймання-передачі складається у трьох примірниках і підписується керівником підприємства, установи та організації або його уповноваженим представником, керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його уповноваженим представником та командиром (начальником) військової частини (підрозділу), установи та організації військового формування або його уповноваженим представником, якому передається транспортний засіб або техніка, і скріплюється печатками.

Дійсно, транспортний засіб - автомобіль, марки MAN LE 18/220, д.н.з. НОМЕР_4 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить Промислово-технічній компанії - ТОВ «Агромат», генеральним директором якого є позивач ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з вимогами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно Акту приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 29.03.2023 представником Промислово-технічної компанії у вигляді ТОВ «Агромат» передано військовій частині НОМЕР_3 належний позивачу вантажний фургон MAN LE 18.220 з д.н.з. НОМЕР_4 , у зв`язку з повною мобілізацією.

Згідно листа командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_4 №693/8170/2 від 06.05.2024, останній повідомляє, що відносно транспортного засобу MAN LE 18.220, д.н.з. НОМЕР_4 , який був переданий військовій частині НОМЕР_3 за актом приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 29.03.203 №МВ/1147, здійснено відомчу реєстрацію, отримано технічний талон серії НОМЕР_5 від 07.09.2023 та реєстраційний номер НОМЕР_6. Даний транспортний засіб використовується для забезпечення оборони України від збройної агресії російської федерації.

Відповідно до технічного талону серії НОМЕР_5 від 07.09.2023, вантажний автофургон марки VAN LE 18.220 з реєстраційним номером НОМЕР_6 належить НОМЕР_3 АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що з 29.03.2023 зазначеним автомобілем позивач не міг користуватися, оскільки він перебував у володінні військової частини НОМЕР_3 , що у свою чергу виключає можливість здійснення позивачем порушення правил дорожнього руху.

До того ж, суд оцінює критично доводи відповідача щодо відсутності чинного договору (контракту) з Міністерством оборони України та іншими військовими формуваннями про надання таким перевізником послуг з перевезення, оскільки транспортний засіб MAN LE 18.220 з д.н.з. НОМЕР_4 передано на підставі Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» та Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у межах виконання військово-транспортного обов`язку.

Враховуючи викладені норми діючого законодавства України, приймаючи надані позивачем докази та з урахуванням письмових пояснень з боку представника відповідача, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті відносно позивача було неправомірно складено постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, оскільки за станом на час винесення оскаржуваної постанови автомобіль Промислово-технічної компанії у вигляді ТОВ «Агромат», генеральним директором якого є ОСОБА_1 , знаходився у володінні та користуванні військової частини НОМЕР_3 у зв`язку з повною мобілізацією, та незважаючи на наявність відомчої реєстрації транспортного засобу (реєстраційний номер НОМЕР_6 ), використовувався військовою частиною із державним номерним знаком, що належить транспортному засобу Промислово-технічної компанії у вигляді ТОВ «АГРОМАТ», що призвело до порушення прав позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне порушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного порушення.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

При цьому згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, у повноваження місцевого загального суду за наслідками розгляду справи не входить право про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази в розрізі пред`явлених позовних вимог та розглядуваного спору, суд доходить висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в частині скасування постанови.

Що стосується позовної вимоги про скасування рішення Державної служби з безпеки на транспорті від 05.04.2024 №4855/3.7./15-24 щодо скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00018270 від 27.03.2024, то вона не може бути задоволена судом з огляду на те, що висновки органу Державної служби з безпеки на транспорті, викладені у листі-відповіді за результатом скарги, мають юридичне значення для позивача лише після того, коли вони будуть відображені у рішенні, прийнятому уповноваженою особою цього органу у вигляді постанови.

Оскільки наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті є захист порушеного суб`єктивного права позивача, то у разі незгоди з висновками органу Державної служби з безпеки на транспорті, закріпленими у листі-відповіді, вимога про скасування рішення не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, адже таке право підлягає захисту виключно шляхом пред`явлення позову про скасування рішень органу контролю, у даному випадку постанови Державної служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України.

За змістом частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що поданий позов підлягає частковому задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

відповідно до положень ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено частково на користь позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, а тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 201 грн 86 коп.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 9, 132-1, 143, 229, 245, 247, 251, 279-7,288 КУпАП, ст.ст. 77, 139, 242, 244-246, 255, 286, 293, 295 КАС України,-

УХВАЛИВ:

поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання /перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00018270 від 27.03.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір у розмірі 201 (двісті одну гривню) 86 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська