Справа № 520/6631/22
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 р.Справа № 520/6631/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Кузнецова А.І.

представника відповідача - Іващенка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/6631/22

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час його вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції (далі також - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «Про застосування до працівників Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення» від 22.07.2022 № 422 в частині застосування до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «По особовому складу» від 03.08.2022 № 978 о/с;

- поновити інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , на посаді з 03.08.2022;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03.08.2022 по день набрання рішенням суду про поновлення законної сили.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час його вимушеного прогулу - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 по справі № 520/6631/22 - залишено без змін.

12.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій просив суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі № 520/6631/22.

В обґрунтування заяви вказав, що 12.06.2023 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000179 від 21.03.2022 за ч.4 ст. 185 КК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. Обставини вказаного кримінального провадження стосувались можливої причетності позивача як працівника патрульної поліції до протиправних дій, передбачених ч. 4 ст.185 КК України та були підставою для проведення службового розслідування, внаслідок чого його було звільнено з лав поліції.

Вказує, що висловлюючи позицію щодо звільнення позивача зі служби в Національній поліції у зв`язку з порушенням службової дисципліни, яке виразилось у тому, що позивач спільно зі своїми колегами по службі "нібито" виніс з магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " без дозволу власника його майно, дисциплінарна комісія та Департамент патрульної поліції фактично визнали позивача винним у вчиненні цього злочину.

Зазначає, що він позбавлений можливості в будь-який спосіб, крім подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами спростувати ці обставини під час розгляду іншої справи, оскільки такої іншої справи не може бути з огляду на те, що суди вже надали оцінку всім спірним правовідносинам.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала не відповідає вимогам законності та обгрунованості, є такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому є незаконною та грубо порушує права позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що в рамках кримінального провадження №0000179 від 21.03.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України працівниками ТУ ДБР встановлювались обставини, які мали істотне значення для розгляду адміністративної справи, а саме: чи дійсно була вчинена крадіжка взуття з приміщення магазину; чи проникав хтось до цього приміщення; хто її вчинив; чи причетні до цих подій посадові особи патрульної поліції, тощо. Всі ці обставини і факти викладені в постанові від 12.06.2023 про закриття провадження, про яку позивачу стало відомо у грудні 2023 року вже після розгляду справи судом.

Вказує, що під час досудового слідства не було встановлено, хто з чотирьох працівників заходив у приміщення магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", в тому числі не встановлено, що саме знаходилось у вмісті пакету. А службова перевірка зводилась до вже доведеного факту, що позивач разом з іншими працівниками патрульної поліції вчинили крадіжку з магазину, чим підірвали авторитет органів Національної поліції.

Крім того, постановою про закриття кримінального провадження об`єктивно доведено, що потерпілий ОСОБА_2 не надав органу досудового розслідування фінансово-бухгалтерської документації на "нібито" викрадені речі, а також ідентифікуючих ознак і кількості викраденого майна. А в ході службової перевірки пояснення потерпілого взяті за основу прийняття рішення про звільнення позивача, які в подальшому враховані судом першої та апеляційної інстанції в частині викрадення його речей і що саме цей злочин вчинили працівники поліції.

Також в постанові зазначено, що аналізом матеріалів кримінального провадження і зібраних під час досудового розслідування доказів не встановлено відомостей, які б свідчили про вчинення таємного викрадення майна співробітниками УПП в Харківській області ДПП, Цей факт також доводить те, що відповідач провів службову перевірку формально.

Зазначає, що факти, викладені у постанові ТУ ДБР про закриття кримінального провадження, мають істотне значення і свідчать про невинуватість позивача та інших посадових осіб патрульної поліції, а також об`єктивно підтверджують їх не причетність до подій крадіжки взуття, які слугували підставою для призначення і проведення службової перевірки. А тому ці доводи мали істотне значення при розгляді справи та повинні були бути враховані при ухваленні судового рішення.

Вказує, що три юридичні ознаки, які є визначальними для встановлення обставин нововиявленими та про які зазначено в постанові ВС КАС №815/6834/15 від 20.02.2020 існували на час розгляду справи. Факти, викладені в постанові про закриття кримінального провадження доводять, що докази існували на час розгляду справи, об`єктивно не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи та подані ним до суду, характеризуються істотністю для розгляду справи (врахування їх судом мало б мати наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Департамент патрульної поліції надав пояснення, вказавши, що в ході службового розслідування було встановлено факт безпідставного застосування превентивного поліцейського заходу та перебування працівників поліції, в тому числі і позивача, без виникнення надзвичайної ситуації у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а не факт здійснення крадіжки.

Також зазначив про те, що у ході службового розслідування оцінка надавалася питанню наявності або відсутності в діях позивача ознак саме дисциплінарного проступку, а не наявності вини у скоєнні кримінального правопорушення. Вказав, що саме вчинення дисциплінарного проступку позивачем, а не обставини проведення досудового розслідування або притягнення його до кримінальної відповідальності стало підставою для його звільнення з лав Національної поліції України.

В ході службового розслідування вина позивача у скоєнні кримінального правопорушення не може встановлюватись. Натомість таким розслідуванням було встановлено наявність в його діях ознак порушення службової дисципліни.

Саме вчинення дисциплінарного проступку позивачем, а не обставини проведення досудового розслідування або притягнення його до кримінальної відповідальності стало підставою для його звільнення з лав Національної поліції України.

Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати, а заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , вказував, що відсутні підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме вчинення дисциплінарного проступку позивачем, а не обставини проведення досудового розслідування або притягнення позивача до кримінальної відповідальності, стало підставою його звільнення з лав Національної поліції України, а винесення постанови про закриття кримінального провадження, якою встановлено відсутність складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, не є нововиявленою обставиною у розумінні ст. 361 КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно із ч. 2 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Нововиявлені обставини характеризуються сукупністю таких ознак:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не були та не могли бути відомі ані заявникові, ані суду;

- істотність цих обставин для справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би суттєво змінити, або прийняти інше рішення, ніж те, яке було прийняте).

Згідно з ч. 4 ст. 361 КАС України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

Наведене свідчить про те, що обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, не можуть визнаватися нововиявленими.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.11.2021 р. у справі №800/521/17.

Тобто, з вищевикладених норм слідує, що судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У свою чергу, не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 2а-23903/09/1270, від 03 квітня 2018 року у справі № 477/1012/14-а, від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 02 травня 2018 року у справі № 303/3535/16, від 28 лютого 2023 року у справі № 807/727/18.

Істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору.

Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази і тим більше не припущення учасників справи, що не підтверджено відповідними доказами.

Необхідно також розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки, як зазначалось, нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному та/або касаційному порядку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 29 серпня 2018 року у справі №552/137/15-ц, від 07 вересня 2020 року у справі № 820/5989/15, від 27 серпня 2021 року у справі № 826/6555/15.

Позивач у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зазначає, що підставами для перегляду рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 520/6631/23 є наявність постанови ТУ ДБР у м. Полтаві від 12.06.2023 про закриття кримінального провадження по матеріалам №0000179 від 21.03.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Як убачається з матеріалів справи, Управлінням патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції 23.05.2022 було отримано листи із другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР у місті Полтаві про надання інформації щодо працівників Управління патрульної поліції, які 20.03.2022 року перебували на службовому транспортному засобі TOYOTA PRIUS, реєстраційні номери 3607. Зазначено, що ТУ ДБР у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000179 від 21.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, щодо можливого викрадення працівниками Управління патрульної поліції майна фізичної особи підприємця " ОСОБА_2 " з приміщення магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану.

Наказом начальника Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП від 31.05.2022 призначено службове розслідування з метою встановлення обставин можливого скоєння окремими працівниками управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та утворено дисциплінарну комісію.

Судовим розглядом встановлено, що в період часу з 12:21 по 14:46 20.03.2022 під час дії на території України режиму воєнного стану працівники поліції, до числа яких входив і позивач, за відсутності достатніх підстав для застосування превентивного поліцейського заходу, передбаченого п.п.1-3 ч.1 ст.38 Закону № 580-VIII проникли до володіння, а саме магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки винесли без дозволу власника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 майно, чим грубо порушили права та інтереси вказаної особи, що стало підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000179 від 21.03.2022, а також, призвело до набуття громадського резонансу в соціальних мережах, що підриває авторитет Національної поліції України.

Дисциплінарна комісія зазначила, що порушення вимог Закону України Про Національну поліцію, Дисциплінарного статуту та Правил № 1179 під час несення служби, допущені працівниками УПП в Харківській області ДПП, зокрема і позивачем, є несумісними зі змістом Присяги працівника поліції, підривають авторитет правоохоронного органу, а тому, врахувавши зібрані під час службового розслідування матеріали, комісія дійшла висновку, що з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, ступеню вини, зокрема, позивач своїми діями вчинив дисциплінарний проступок, який унеможливлює подальше проходження служби в поліції.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок службового розслідування від 29.06.2022 року та рекомендовано відповідно до ч. 6 ст. 20 Дисциплінарного статуту, порушити перед начальником ДПП клопотання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Начальником Департаменту патрульної поліції видано наказ від 22.07.2022 № 422 яким, зокрема, наказано за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 24, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 38 Закону України Про Національну поліцію, Присяги працівника поліції, визначеної ч.1 ст. 64 Закону України Про Національну поліцію, п.п. 1, 2 та 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, абз. 2 4 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року №1179, пп. 1, 6 та 10 п. 3.1 розділу ІІІ посадової інструкції інспектора УПП в Харківській області ДПП, затвердженої наказом ДПП від 22.11.2018 №5217, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту, до інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відтак, в ході службового розслідування було встановлено факт безпідставного застосування превентивного поліцейського заходу та перебування працівників поліції, в тому числі позивача, без виникнення надзвичайної ситуації у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а не факт здійснення крадіжки.

Разом з тим, вина позивача у скоєнні кримінального правопорушення під час службового розслідування не встановлювалась. Натомість службовим розслідуванням встановлено наявність у діях позивача ознак порушення службової дисципліни. Саме вчинення дисциплінарного проступку позивачем стало підставою для його звільнення зі служби.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалення компетентним органом постанови від 12.06.2023 про закриття кримінального провадження №0000179 від 21.03.2022 не є нововиявленою обставиною та не має жодного стосунку до розгляду цієї справи.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, доводи представника позивача щодо того, що за вказаною у службовому розслідуванні адресою по вул. Квітки-Основяненко здійснювали підприємницьку діяльність два суб`єкти підприємницької діяльності, до вказаного приміщення наявний один вхід, щодо невстановлення ідентифікуючих ознак вкраденого майна; невстановлення складу злочину - крадіжки майна, входять до предмету доказування та підлягають доведенню для підтвердження наявності об`єктивної сторони злочину, але не при визначення складу дисциплінарного проступку.

Саме вчинення дисциплінарного проступку позивачем, а не обставини проведення досудового розслідування або притягнення позивача до кримінальної відповідальності, до якої позивача не було притягнено ані станом на день призначення службового розслідування, ані в подальшому, стало підставою його звільнення з лав Національної поліції України.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що винесення постанови про закриття кримінального провадження, якою встановлено відсутність складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, не є нововиявленою обставиною у розумінні ст. 361 КАС України.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. (рішення від 3.04.2008 у справі Пономарьов проти України, п.40).

Колегія суддів зауважує, що інститут перегляду судових рішень у адміністративних справах за нововиявленими обставинами є додатковою гарантією та можливістю реалізації основного завдання адміністративного судочинства ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За своєю суттю він докорінно відрізняється від права на апеляційне або касаційне оскарження судових рішень. Переглянутим за нововиявленими обставинами може бути лише судове рішення, яке набрало законної сили. Сукупність підстав для такого перегляду вказує на те, що вони не пов`язані із порушенням судом норм матеріального або процесуального права при ухваленні рішення, яким закінчено розгляд справи, проте встановлено існування обставин, про які раніше не було відомо суду та відповідній особі, яка звертається із заявою, і які вірогідно вплинули б на прийняте судом рішення якщо були б відомі суду на час ухвалення такого рішення.

Отже, інститут перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами спрямований на забезпечення додаткової можливості особі домогтися перегляду судового рішення з підстав наявності таких обставин навіть після використання права апеляційного та/або касаційного перегляду судових рішень, якими закінчено розгляд справи, і особа позбавлена можливості повторно звертатись до суду з таким самим позовом (до того самого відповідача, про той самий предмет спору і з тих самих підстав) і вимагати нового розгляду адміністративного спору з урахуванням нової обставини, яка має суттєве значення для його вирішення, але не була врахована судом при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Вказані висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 800/98/17.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги колегія суддів враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 21.01.2021 по справі № 826/13811/16 відповідно до яких, не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.

Апелянт зазначає, що факти, викладені у постанові ТУ ДРБ про закриття кримінального провадження мають істотне значення та свідчать про невинуватість позивача та непричетність його до подій крадіжки взуття, що слугували підставою для призначення та проведення службової перевірки.

Судовим розглядом встановлено, що службове розслідування було призначене з метою встановлення обставин можливого скоєння окремими працівниками управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Дисциплінарна комісія під час проведення службового розслідування дійшла висновку, що в період часу з в період часу з 12:21 по 14:46 20.03.2022 під час дії на території України режиму воєнного стану працівники поліції, до числа яких входив і позивач, за відсутності достатніх підстав для застосування превентивного поліцейського заходу, передбаченого п.п.1-3 ч.1 ст.38 Закону № 580-VIII проникли до володіння, а саме: магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки винесли без дозволу власника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 майно, чим грубо порушили права та інтереси вказаної особи, що стало підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000179 від 21.03.2022, а також, призвело до набуття громадського резонансу в соціальних мережах, що підриває авторитет Національної поліції України.

Тобто, в ході службового розслідування було встановлено факт безпідставного застосування превентивного поліцейського заходу та перебування працівників поліції, в тому числі позивача, без виникнення надзвичайної ситуації у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а не факт здійснення крадіжки.

Крім того, за висновками службового розслідування рекомендовано відповідно до ч. 6 ст. 20 Дисциплінарного статуту порушити питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із служби в поліції.

Таким чином, вина позивача у скоєнні кримінального правопорушення під час службового розслідування не встановлювалась, а тому доводи апелянта про те, що встановлені в постанові про закриття кримінального провадження факти свідчать про невинуватість позивача та непричетність його до подій крадіжки взуття, що є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами - є необгрунтованими.

Інші доводи апелянта про те, що не встановлено хто саме з чотирьох співробітників поліції заходив до приміщення магазину та про те, що не встановлено, що саме знаходилось в пакеті, а також про те, що постановою про закриття кримінального провадження доведено, що потерпілий не надав доказів ознак та кількості викраденого майна, колегія суддів також відхиляє, оскільки, як уже зазначено раніше, вина позивача у скоєнні кримінального правопорушення під час службового розслідування не встановлювалась, натомість таким розслідуванням було встановлено наявність в діях позивача ознак порушення службової дисципліни.

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта фактично вказують на його незгоду з винесеним рішенням та встановленими судом обставинами, однак у межах процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами суд не може надавати оцінку (переоцінку) застосованим нормам як матеріального, так і процесуального права у спірних відносинах, не може переоцінювати докази, які оцінювалися судом під час розгляду справи, не може оцінювати нові докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були ним встановлені.

Таким чином, заявник не навів жодної істотної обставини, на підставі якої рішення суду першої інстанції по справі мало б переглядатися, а обставини, наведені заявником, не є нововиявленими, так як обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, не можуть визнаватися нововиявленими.

Проаналізувавши наведені положення процесуального закону у зіставленні з доводами та вимогами позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що обставини, на які посилається позивач у своїй заяві та докази на підтвердження таких підстав не є нововиявленими обставинами у розумінні ч. 2 ст. 361 КАС України та з огляду на вимоги ч. 4 ст. 361 КАС не можуть бути підставою для перегляду рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі № 520/6631/22 за нововиявленими обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Положеннями ч. 1 ст. 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 по справі № 520/6631/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді І.М. Ральченко Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 21.06.2024 року