Справа № 160/5941/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2023 року Справа № 160/5941/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
27.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до його стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, період роботи з 20.06.2013 року по 31.01.2017 року у ТОВ «Промисловий Ремонт» слюсарем черговим та з ремонту устаткування виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування на дільниці дроблення руди ДФ-2, починаючи з дня звернення з заявою про призначення пенсії за віком, з 14 липня 2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14 липня 2021 року, з урахуванням на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 14 липня 2021 року, до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 20.06.2013 року по 31.01.2017 року у ТОВ «Промисловий Ремонт» слюсарем черговим та з ремонту устаткування виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування на дільниці дроблення руди ДФ-2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №1 з дня звернення з заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 14 липня 2021року, з урахуванням з 14 липня 2021року до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи з 20 червня 2013 року по 31 січня 2017 року у ТОВ «Промисловий Ремонт» слюсарем черговим та з ремонту устаткування виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування на дільниці дроблення руди ДФ-2.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/5941/23 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 19.04.2023 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до участі у справі №160/5941/23 у якості другого відповідача, а розгляд справи розпочато спочатку.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.07.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не отримавши рішення за результатами розгляду вказаної заяви про призначення пенсії, позивач 21.10.2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив повідомити його про прийняте рішення.
Проте, доказів надання відповідачем-1 відповіді на вищевказану заяву ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а позивач у позовній заяві стверджує, що така відповідь йому надана не була.
У зв`язку із цим, 22.12.2022 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 21.12.2022р. про надання інформації щодо результатів розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 14.07.2021р. відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.
Крім цього, з розрахунку стажу позивача, в тому числі пільгового, що міститься в матеріалах його пенсійної справи, слідує, що до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 зараховано 06 років 01 місяць 00 днів, а період роботи з 20.06.2013р. по 31.01.2017р. у ТОВ «Промисловий Ремонт» (03 роки 07 місяців 12 днів) зараховано лише до його загального страхового стажу, який складає 39 років 11 місяців 19 днів.
Незгода позивача з вищевказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також щодо не зарахування до його пільгового стажу спірного періоду роботи, зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України встановлено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон№1788-ХІ) та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Статтею 114 Закону №1058-IV визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.
Так, відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
За приписами п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №1 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. №637.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Як слідує з трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, у спірні періоди (записи №33-37) позивач працював у ТОВ «Промисловий Ремонт»:
- 20.06.2013р. прийнято слюсарем черговим та з ремонту устаткування 3 розряду виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування на дільниці дроблення руди ДФ-2 (наказ №3/75к від 20.06.2013р.);
- за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 (наказ №3/2 від 02.08.2010р.);
- 11.09.2013р. переведено слюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування на дільниці дроблення руди ДФ-2 (наказ №3/113к від 11.09.2013р.);
- за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 (наказ №3/2 від 02.08.2010р.);
- за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 (наказ №3/850 від 30.06.2015р.);
- 22.10.2015р. переведено слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування на дільниці дроблення руди ДФ-2 (наказ №3/84п від 22.10.2015р.);
- за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 (наказ №3/850 від 30.06.2015р.);
- 31.01.2017р. звільнено за згодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України (наказ №3/99у від 31.01.2017р.).
При цьому, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.03.2017р. №3/27-1/07, виданої ТОВ «Промисловий Ремонт», ОСОБА_1 дійсно працював повний робочий день у ТОВ «Промисловий Ремонт» з 20.06.2013 року по 31.01.2017 року та відпрацював у цей період згідно вибірки слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування на дільниці дроблення руди ДФ-2. У зазначений період роботи був зайнятий ремонтом устаткування в місцях його встановлення на дільницях діючих виробництв, основні робітники яких користуються правом на пільгове збереження за Списком №1. За професією слюсар черговий та з ремонту устаткування пільговий стаж за Списком № 1 складає: за 2013 рік - 6 місяці 11 днів, за 2014 рік - 12 місяців, за 2015 рік - 12 місяців, за 2016 рік - 12 місяців, за 2017 рік- 1 місяць. У виробництві «Підготовка руд. збагачення, окускування (агломерація, брикетування, згрудкування), випалювання руд і нерудних копалин», що передбачено списком №1 розділом II, поз. « 2а-3б». Затверджених Постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року та №1644 від 13 12.2004 року.
Додатково у довідці вказано, що підставою видачі слугували: особиста картка фП-2, результати атестації робочих місць за умовами праці (Наказ №3/2 від 02.08.2010 року. Наказ №3/85о від 30.06.2015 року та Наказ №3/144о від 07.10.2016 року), картки обліку фактично відпрацьованого часу за 2013р., 2014р., 2015р., 2016р.
При цьому Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року, що діяв до 24 червня 2016 року містить в собі розділ II, поз. « 2а-3б», де зазначено, що електрослюсарі (слюсарі) чергові та з ремонту устаткування мають право на пенсію за віком на пільгових умовах
Крім того Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461, містить в собі підрозділ 2 розділу ІІ підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, огрудкування), випалювання руд і нерудних копалин відповідно до якого працівники, зайняті ремонтом устаткування в умовах діючого виробництва мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Таким чином, професії (посади) позивача, за якими він працював у період з 20.06.2013 року по 31.01.2017 року віднесені як до Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року, так і до Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461.
При цьому, факт працевлаштування позивача за вищевказаною посадою (професією) підтверджено відповідними записами в його трудовій книжці, що є чіткими та не мають виправлень чи невідповідностей, а також вищевказаною довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.03.2017р. №3/27-1/07, виданою ТОВ «Промисловий Ремонт», що сформована на підставі особової картки фП-2, результатів атестації робочих місць за умовами праці (Наказ №3/2 від 02.08.2010 року. Наказ №3/85о від 30.06.2015 року та Наказ №3/144о від 07.10.2016 року), картки обліку фактично відпрацьованого часу за 2013р., 2014р., 2015р., 2016р.
Щодо доводів відповідача про неможливість врахування вищевказаного періоду через те, що у пільговій довідці від 17.03.2017р. №3/27-1/07 міститься посилання на постанову КМУ від 16.01.2003 №36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», але не зазначено про застосування постанови КМУ від 24.06.2016 №461, чинної на період роботи особи, суд зазначає, що не зазначення постанови КМУ від 24.06.2016р. №461, чинної на частину спірного періоду роботи позивача, жодним чином не може свідчити про те, що посада (професія), за якою працював позивач у такий період, не відносилася до такого Списку, або змінилися умови праці позивача за такою посадою (професією) після 24 червня 2016 року і доказів зворотного відповідачами надано не було.
Відтак, вказані відповідачем обставини не дають підстав для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до пільгового стажу позивача за Списком №1.
Суд наголошує, що відповідачами у даному випадку не спростовано факт зайнятості позивача на посаді, що передбачена Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року, що діяв до 24 червня 2016 року, та Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461, що діяв після цієї дати і в тому числі по день звільнення позивача з цієї роботи, а лише вказано на певні недоліки в заповнені уточнюючої довідки, що не мають вплив на визначення періоду роботи позивача на такій посаді, та інших відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, як-то: відомостей щодо професії або посади; характеру виконуваної роботи; розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі щодо атестації робочого місця.
Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач-2 не врахував, що не усі недоліки у складанні довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів (підписів) у таких документах.
Вказана довідка містить всю інформацію, що визначена п.20 Порядку №637, а певні недоліки заповнення довідки про підтвердження пільгового стажу не можуть позбавляти позивача права на пенсійне забезпечення.
Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що надана уточнююча довідка містить неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем-2 недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного у довідці періоду роботи позивача до його пільгового стажу, що враховується для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Крім того, посилання відповідача-2 у спірному рішенні на необхідність надання позивачем оновленої (виправленої) уточнюючої довідки про умови праці у спірний період є безпідставними та суперечать вищенаведеним приписам Порядку №637 та Порядку №383, якими встановлено виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу та передбачено необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в той час, як у розглядуваному випадку трудова книжка позивача містила всі необхідні записи, що надавали можливість зарахувати спірний період до пільгового стажу позивача.
За таких обставин, суд вважає безпідставним та протиправним оскаржуване рішення відповідача-2 в частині щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду роботи, вказаного у довідці 17.03.2017р. №3/27-1/07, виданої ТОВ «Промисловий Ремонт» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, саме: періодів роботи ОСОБА_1 з 20.06.2013 року по 31.01.2017 року, та, відповідно доходить висновку про скасування спірного рішення і цій частині.
Також з вищевказаного Реєстру слідує, що у вказані періоди ОСОБА_1 мав безпосередньо спеціальний стаж на підприємстві за кодами підстави обліку спецстажу -ЗПЗ014А1.
Відповідно до постанов правління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) №7-6 від 10.06.2004 «Про затвердження Порядку формування і подачі органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», №26-1 від 05.11.2009 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ», № 22-2 від 08.10.2010 «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та № 25-2 від 03.12.2013 «Про визнання такою, що втратила чинність, постанови правління ПФУ від 08.10.2010 №22-2», якими затверджувалися «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», встановлено код підстав для обліку спецстажу, зокрема, за ЗП3014А1 для застрахованих осіб, які є працівниками, що зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці:
- ЗПЗ014А1 - Працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.
Крім того, з вищевказаного Реєстру слідує, що вказаними роботодавцями сплачувались страхові внески за кодом підстави обліку спецстажу - ЗПЗ014А1.
Тобто, при здачі звітів вказаними страхувальниками до органів ПФУ зазначалося, що страхові внески за позивача вносилися за вищевказаними професіями за відповідними кодами, що в свою чергу відповідає положенням ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зважаючи на встановлення судом протиправності рішення відповідача-2 щодо не зарахування до пільгового стажу позивача вищевказаного спірного періоду його роботи, суд, з метою належного та ефективного захисту прав ОСОБА_1 , порушених означеним протиправним рішенням відповідача-2, доходить до висновку про зобов`язання останнього здійснити зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, ОСОБА_1 періоду його роботи у ТОВ «Промисловий Ремонт» з 20.06.2013 року по 31.01.2017 року та про задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо підстав зобов`язання саме відповідача-2 здійснити зарахування вищеозначених спірних періодів до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Зважаючи на те, що у даному випадку органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за заявою позивача було саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке, відповідно, при розгляді документів ОСОБА_1 і здійснювало розрахунок його стажу, в тому числі, і пільгового, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоду його роботи у ТОВ «Промисловий Ремонт». з 20.06.2013 року по 31.01.2017 року.
Водночас, відповідач-1, за наведених обставин, не є належним у цій справі, тому у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити повністю, бо останній фактично заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-IV не розглядав та будь-яке рішення за цією заявою, в тому числі, і оскаржуване, не приймав.
Щодо частини позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14 липня 2021 року, з урахуванням на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 14 липня 2021 року, до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 20.06.2013 року по 31.01.2017 року у ТОВ «Промисловий Ремонт» слюсарем черговим та з ремонту устаткування виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування на дільниці дроблення руди ДФ-2; та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №1 з дня звернення з заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 14 липня 2021року, з урахуванням з 14 липня 2021року до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи з 20 червня 2013 року по 31 січня 2017 року у ТОВ «Промисловий Ремонт» слюсарем черговим та з ремонту устаткування виробничої дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування на дільниці дроблення руди ДФ-2, суд зазначає наступне.
Як слідує з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки спірним рішенням відповідача-2 було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV саме через недостатність пільгового стажу, передбаченого цією нормою Закону, та відповідно недостатністю пенсійного віку, який за проведеним пенсійним органом розрахунком було можливо знизити лише на 6 років, тобто до 54 років, в той час, як позивач на момент звернення з заявою про призначення пенсії досяг 51 року, водночас, судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії такий необхідний пільговий стаж за Списком №1 (понад 9 років) мав, бо відповідач-2 спірним рішенням протиправно відмовив у зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду його роботи у ТОВ «Промисловий Ремонт» з 20.06.2013 року по 31.01.2017 року (03 роки 07 місяців 12 днів), що, в свою чергу, у загальному розрахунку, з урахуванням самостійно зарахованого пенсійним органом пільгового стажу 6 років 01 місяць 00 днів, становить понад 09 років пільгового стажу за Списком №1 та, відповідно, дає можливість на зниження пенсійного віку позивача саме на 9 років, тобто до 51 року, яких, як вказано вище, позивач на момент звернення з заявою про призначення пенсії вже досяг, суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на підставі його заяви від 14.07.2021р.
При цьому обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача у вигляді зобов`язання відповідача-2 призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV вже є самостійно достатнім та не потребує ще й зобов`язання пенсійного органу здійснити повторний розгляд заяви позивача з цього приводу, бо, як вказано вище, у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення позивачеві пенсії.
Поряд з цим, відповідно до пункту першого частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, оскільки позивач досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, 06.03.2021р. а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 14.07.2021р., тобто звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, внаслідок чого пенсія має бути призначена з дня звернення за пенсією, тобто з 14.07.2021р.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог саме до відповідача-2 відповідними доказами та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Щодо доводів відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 715,73грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова