Справа № 380/1265/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/1265/24 пров. № А/857/8432/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 380/1265/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
суддя у І інстанціїГрень Н.М.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року повернуто позовну заяву у справі № 380/1265/24.

Не погоджуючись з такою ухвалою позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 380/1265/24 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що вона є дружиною померлого військовослужбовця та має право звертатися до суду з адміністративним позовом.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу, зазначену у п.3 ч.1 ст.294 КАС України, суд апеляційної інстанції з урахуванням ч.2 ст.312 КАС України здійснює розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 380/1265/24, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на 13.03.2024 вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху в частині зазначення нормативно-правового обґрунтування позовних вимог та посилання на правові норми, що можуть бути застосовані до спірних правовідносин, не виконано. При цьому, позивачка не надіслала суду будь-яких інших повідомлень про наявність поважних причин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений для цього строк.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , з вимогою про визнання протиправним та скасування наказу в/ч НОМЕР_1 за №52 від 25 вересня 2022р. про результати службового розслідування за фактом поранення чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , зазначивши в своєму рішенні, що таке поранення померлий чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 отримав при виконанні обов`язків військової служби чи при захисті Батьківщини.

Ухвалою судді від 23.01.2024 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії ухвали шляхом подання до суду:

1) позовної заяви (у примірнику для суду та для відповідача), у якій зазначити: повну адресу місцезнаходження відповідача; відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; нормативно-правове обґрунтування позовних вимог та посилання на правові норми, що можуть бути застосовані до спірних правовідносин;

2) копії паспорта громадянина України та копії ідентифікаційного номера на підтвердження особи позивача; 3) копію свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ;

4) доказів, що підтверджують неможливість сплати судового збору (довідку органу доходів і зборів про розмір доходів за 2023 рік, копії свідоцтва про народження дітей, що залишились на утриманні), або документа про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На виконання вимог вказаної ухвали від 23.01.2024 на адресу суду від позивачки надійшла позовна заява у примірнику для суду та для відповідача, в якій позивачка зазначила: повну адресу місцезнаходження відповідача; відомості про наявність або відсутність електронного кабінету відповідача; відомості про те, що позивачкою не вживалися заходи забезпечення доказів до подання позовної заяви. Крім того, до позовної заяви долучила: копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 та копії ідентифікаційного номера, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копії свідоцтва про народження дітей, документ про сплату судового збору.

Разом з тим, вимоги ухвали в частині зазначення позивачкою відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у позивачки; відомостей про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; нормативно-правового обґрунтування позовних вимог та посилання на правові норми, що можуть бути застосовані до спірних правовідносин, не виконано.

Ухвалою суду від 12.02.2024 продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №380/1265/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2024, на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

08.03.2024 до суду надійшла позовна заява (оновлена) (вх.№№18204,18205), у якій позивач зазначає про відсутність електронного кабінету, відомостей про те, що заходи забезпечення позову до позовної заяви не вживалися.

Разом з тим, суд першої інстанції констатував, що вимоги ухвали в частині зазначення нормативно-правового обґрунтування позовних вимог та посилання на правові норми, що можуть бути застосовані до спірних правовідносин не виконано.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом ч. 1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті8, статті55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту .

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Вказане підтверджується і нормою частини другої статті 124 Конституції України, в якій закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Тобто, обов`язковою умовою для застосування інституту судового захисту має бути наявність юридичного спору між сторонами у справі, тобто порушення однією стороною законних прав та охоронюваних інтересів іншої сторони.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Така ж правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.03.2018 року (справа № 800/397/17), рішенні Верховного Суду від 25.01.2018 року (справа № 800/399/17).

При цьому, колегією суддів установлено, що оскаржуваний позивачкою наказ (зокрема в частині встановлення причин та умов поранення та як наслідок смерті чоловіка позивачки) безпосередньо перешкоджає реалізації права позивачки на отримання належної суми грошової допомоги.

Апеляційний суд зазначає, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначені Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 року (далі - Порядок № 975).

За приведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний позивачем наказ безпосередньо стосується прав та обов`язків позивачки, а застосування судом першої інстанції надмірного формалізму щодо змісту та доводів позовної заяви, не сприяє дотриманню гарантованого права на звернення до суду за захистом порушеного права членами сім`ї загиблих та/або померлих внаслідок травм військовослужбовців. Тим більше, що суд першої інстанції не був позбавлений процесуальної можливості з`ясувати вказані обставини в ході судового розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 380/1265/24 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос