Справа № 320/10521/23
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Чорної К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Приходька Андрія Анатолійовича на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року (прийнята порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, заявник) звернулась до Київського окружного адміністративного суду звернулася з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною відмову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області, оформлену листом від 22.03.2023 № 8010.4.2-10699/80.3-23 у прийнятті у громадянки російської федерації ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області прийняти у громадянки російської федерації - ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні та прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відмова відповідача у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації є протиправною та такою, що порушує її права. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області (місцезнаходження: вул. Березняківська, буд. 4-а,м. Київ,02152, ) у прийнятті у ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації, оформлену листом від 22.03.2023 № 8010.4.2.-10699/80.3-23.

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області (місцезнаходження: вул. Березняківська, буд. 4-а,м. Київ,02152, ) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо прийому у неї декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації, з врахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, оскаржуване рішення - скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 набула громадянство України 06.12.2021 на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», у зв`язку із чим їй було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_2 від 19 січня 2022 року.

В той же час позивачем вказано, що одночасно з отриманням тимчасового посвідчення громадянина України вона зобов`язалась протягом 2 років припинити громадянство російської федерації відповідно до вимог Закону України «Про громадянство України», а якщо протягом двох років позивач не надасть документи про підтвердження припинення громадянства іншої держави, рішення про оформлення набуття громадянства України щодо нього буде скасовано відповідно до ст. 21 Закону України «Про громадянство України».

На виконання вказаного зобов`язання позивач письмово звернулась:

- до Консульського відділу Посольства росії в Словаччині з приводу оформлення виходу з громадянства росії або продовження терміну дії закордонного паспорту росії, який закінчується 22 листопада 2023 року, на яке отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна постійно проживати на території Словаччини;

- до Консульського відділу Посольства росії в Угорщині з приводу оформлення виходу з громадянства росії. Отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна постійно проживати на території Угорщини;

- до Секції інтересів російської федерації при Посольстві Швейцарії в Грузії з приводу оформлення виходу з громадянства росії або продовження терміну дії закордонного паспорту росії, який закінчується 22 листопада 2023 року, на яке отримала відповідь щодо пакету необхідних документів та подальших дій. З приводу подачі документів на території Грузії, ОСОБА_1 повинна постійно проживати на території Грузії;

- до Посольства росії в Республіці Сербії з приводу оформлення виходу з громадянства росії. Отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна мати дозвіл на проживання на території Республіки;

- до Посольства росії в Турецькій Республіці з приводу оформлення виходу з громадянства росії, на яке отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна мати посвідку на проживання або громадянство Республіки Туреччини, а також, порадили, звернутись з даного питання до органів внутрішніх справ на території росії;

- до Посольства російської федерації в Румунії з приводу оформлення виходу з громадянства росії. Отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна мати дозвіл на проживання в Румунії, зауважуючи, що документ про тимчасовий захист або біженство не являється документом, який надає право на подачу документів на вихід з громадянства росії з території Румунії;

- до Посольства російської федерації в Федеративній Республіці Німеччина з приводу оформлення виходу з громадянства росії. Отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна мати посвідку на проживання в Федеративній Республіці Німеччині, а в іншому випадку необхідно напряму зв`язуватись із органами внутрішніх справ на території росії .

Станом на день подання цього позову у позивача немає жодної відповіді з органів внутрішніх справ на території російської федерації стосовно оформлення виходу з громадянства російської федерації.

Таким чином, у позивача наразі існує незалежна від неї причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), оскільки на території України припинили роботу російські закордонні установи і фактично процедура припинення громадянства російської федерації для тих осіб, які проживають на території України, не здійснюється. Вказане свідчить про наявність права у позивача подати декларацію про відмову від іноземного громадянства.

У позовній заяві позивачем вказано, що з огляду на зазначені обставини, її адвокатом з адвокатським запитом від 16.03.2023 № 9379/1/8010-23 було подано до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області декларацію ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства, в якому обґрунтувала неможливість отримання документа про припинення громадянства російської федерації.

Листом від 22.03.2023 № 8010.4.2.-10699/80.3-23 відповідачем було повідомлено позивача, що наразі у неї відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з чим декларацію про відмову від громадянства російської федерації від 14.03.2023 повертають їй.

Позивач, вважаючи зазначену відмову протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади отримання громадянства в Україні визначені Законом України «Про громадянство України» № 2235-III від 18 січня 2001 року (далі по тексту - Закон №2235-III).

Відповідно до приписів ч.1 ст.1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Приписами ст.6 Закону України «Про громадянство України» встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 8 Закону № 2235-III, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Водночас приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно пунктів 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215,

У разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 06.12.2021 набула громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Відповідачем було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_3 .

Також, як вказано позивачем, нею до відповідача було подано зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

В межах даної адміністративної справи позивач оскаржує дії відповідача щодо неприйняття декларації про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від нього причин.

Водночас, незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), в розумінні абзацу 13 статті 1 Закону №2235-III, є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Відтак, в силу зазначених положень законодавства обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства, в даному випадку російською федерацією.

Колегія суддів зазначає, що порядок розгляду питань громадянства російської федерації регламентується Положенням про порядок розгляду питань громадянства російської федерації, затвердженим 14 листопада 2002 р. № 1325.

Цим Положенням, прийнятим відповідно до Закону, встановлюються порядок розгляду заяв з питань громадянства російської федерації, прийняття, виконання та скасування рішень із зазначених питань, а також форми заяв та перелік необхідних документів, відповідних конкретним підставам набуття чи припинення громадянства російської федерації.

Положення визначає певні особливості, за умови дотримання яких може бути прийнята заява про вихід з (припинення) громадянства рф.

Вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території російської федерації або за її межами, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення цієї особи. У випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону, вихід із громадянства російської федерації не допускається.

Під час розгляду справи було встановлено, що строк, до якого позивач мав би надати до відповідача документ на підтвердження припинення громадянства російської федерації, спливає у грудні 2023 року.

Однак як встановлено, з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

Водночас всі дипломатичні відносини з російською федерацією розірвано.

В матеріалах справи міститься лист відповідача, направлений у відповідь на супровідний лист адвоката позивача, яким було повідомлено про відсутність у позивача підстав для подання декларації про відмову від громадянства іноземної держави.

У позовній заяві вказано, що у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення усіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором, вона позбавлена можливості подання заяви до посольства вказаної країни про вихід з громадянства.

Вказані обставини, як зазначає позивач, послугували підставою для подання нею до відповідача разом із супровідним листом, в якому наведено обставини наявності об`єктивних причин відсутності можливості звернення до уповноважених органів іноземної держави із клопотанням про припинення громадянства такої держави, декларації про відмову від іноземного громадянства.

Надаючи оцінку вказаному, колегія суддів зазначає, що приписами ч. 4 ст. 8 Закону України «Про громадянство» визначено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Натомість, як встановлено під час розгляду справи, листом відповідача від 22.03.2023 було повернуто позивачу декларацію про відмову від іноземного громадянства із посиланням на відсутність підстав подання такої.

Також, колегія суддів зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України консульські установи країни агресора не працюють, проте з початку повномасштабного вторгнення законодавство України не зазнало змін в частині визначення порядку дій та їх послідовності щодо відсутності в особи можливості отримання документа про припинення громадянства такої країни з незалежних від неї причин, що в свою чергу призводить до фактичного порушення прав такої особи.

Відтак з огляду на обставини справи колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки вона позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації.

Однак відповідачем за результатом розгляду поданого позивачем супровідного листа та декларації про відмову від іноземного громадянства не було надано позивачу мотивованої відмови в прийнятті такої декларації, а лише надано роз`яснення норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, що свідчить про не здійснення відповідачем належного розгляду поданому позивачем супровідного листа та декларації.

Вказані обставини свідчать про наявність підстав для визнання протиправною відмови Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області у прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.

Щодо позовних вимог зобов`язати відповідача прийняти від позивача декларацію про відмову від громадянина російської федерації, колегія суддів зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У даному випадку повноваження щодо прийняття чи неприйняття декларації про відмову від громадянства є виключною компетенцією відповідача, який реалізує такі повноваження у порядку, встановленому Законом № 2235-III, відповідно до абзацу 13 статті 1 якого незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Водночас, суд зазначає, що позовній заяві позивачем вказано, що з огляду на зазначені обставини, її адвокатом з адвокатським запитом від 16.03.2023 № 9379/1/8010-23 було подано до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області декларацію ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства, в якому обґрунтувала неможливість отримання документа про припинення громадянства російської федерації.

Листом від 22.03.2023 № 8010.4.2.-10699/80.3-23 відповідачем було повідомлено позивача, що наразі у неї відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з чим декларацію про відмову від громадянства російської федерації від 14.03.2023 повертають їй.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що одночасно з отриманням тимчасового посвідчення громадянина України вона зобов`язалась протягом 2 років припинити громадянство російської федерації відповідно до вимог Закону України «Про громадянство України», а якщо протягом двох років позивач не надасть документи про підтвердження припинення громадянства іншої держави, рішення про оформлення набуття громадянства України щодо нього буде скасовано відповідно до ст. 21 Закону України «Про громадянство України».

На виконання вказаного зобов`язання позивач письмово звернулась:

- до Консульського відділу Посольства росії в Словаччині з приводу оформлення виходу з громадянства росії або продовження терміну дії закордонного паспорту росії, який закінчується 22 листопада 2023 року, на яке отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна постійно проживати на території Словаччини;

- до Консульського відділу Посольства росії в Угорщині з приводу оформлення виходу з громадянства росії. Отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна постійно проживати на території Угорщини;

- до Секції інтересів російської федерації при Посольстві Швейцарії в Грузії з приводу оформлення виходу з громадянства росії або продовження терміну дії закордонного паспорту росії, який закінчується 22 листопада 2023 року, на яке отримала відповідь щодо пакету необхідних документів та подальших дій. З приводу подачі документів на території Грузії, ОСОБА_1 повинна постійно проживати на території Грузії;

- до Посольства росії в Республіці Сербії з приводу оформлення виходу з громадянства росії. Отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна мати дозвіл на проживання на території Республіки;

- до Посольства росії в Турецькій Республіці з приводу оформлення виходу з громадянства росії, на яке отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна мати посвідку на проживання або громадянство Республіки Туреччини, а також, порадили, звернутись з даного питання до органів внутрішніх справ на території росії;

- до Посольства російської федерації в Румунії з приводу оформлення виходу з громадянства росії. Отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна мати дозвіл на проживання в Румунії, зауважуючи, що документ про тимчасовий захист або біженство не являється документом, який надає право на подачу документів на вихід з громадянства росії з території Румунії;

- до Посольства російської федерації в Федеративній Республіці Німеччина з приводу оформлення виходу з громадянства росії. Отримала відповідь, що для подачі документів на вихід з громадянства росії ОСОБА_1 повинна мати посвідку на проживання в Федеративній Республіці Німеччині, а в іншому випадку необхідно напряму зв`язуватись із органами внутрішніх справ на території росії .

Станом на день подання цього позову у позивача немає жодної відповіді з органів внутрішніх справ на території російської федерації стосовно оформлення виходу з громадянства російської федерації.

Таким чином, у позивача наразі існує незалежна від неї причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), оскільки на території України припинили роботу російські закордонні установи і фактично процедура припинення громадянства російської федерації для тих осіб, які проживають на території України, не здійснюється. Вказане свідчить про наявність права у позивача подати декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до положень частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 6 КАС України, передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 року Європейський Суд наголосив, що національне право має відповідати поняттю «законність», визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія.

Враховуючи встановлення обставин не здійснення відповідачем належного розгляду поданих позивачем документів, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області прийняти у громадянки російської федерації - ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні та прийняти відповідне рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Приходька Андрія Анатолійовича - задоволити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволити.

Визнати протиправною відмову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області, оформлену листом від 22.03.2023 № 8010.4.2-10699/80.3-23 у прийнятті у громадянки російської федерації ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області прийняти у громадянки російської федерації - ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні та прийняти відповідне рішення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 червня 2024 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль