Справа № 420/14543/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду звернувся адвокат Шарандак Андрій Андрійович, діючий в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у кількості 108 днів щорічної основної та 10 додаткової оплачуваних відпусток;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у кількості 108 днів щорічної основної та 10 додаткової оплачуваних відпусток.

II. Позиція сторін.

На обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що з 02.08.2013 року по 15.08.2016 року та з 09.03.2017 року по 15.03.2023 року Позивач перебував на службі в Органах внутрішніх справ та Національної поліції України. Наказом ГУНП в Одеській області № 230 о/с від 07.03.2023 року Позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням, в якому зазначено про виплату останньому компенсації за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01.01.2023 року. Листом ГУНП в Одеській області № 9/219 від 10.01.2023 року Позивача повідомлено, що у період з 01.01.2018 року по день його звільнення невикористані щорічні відпустки складають: за 2019 рік - 18 календарних днів щорічної основні та 1 календарний день додаткової оплачуваних відпусток, за 2020 рік - 30 календарних днів щорічної основної та 02 календарні дні додаткової оплачуваних відпусток, за 2021 рік - 30 календарних днів щорічної основної та 03 календарних дай додаткової оплачуваних відпусток; за 2022 рік - 30 календарних днів щорічної основної та 04 календарних дні додаткової оплачуваних відпусток. Позивач звернувся до Відповідача із письмовим рапортом щодо виплати йому грошової компенсації за невикористанні щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, проте Відповідач протиправно відмовив у виплаті вказаної компенсації, зазначивши про відсутність правових підстав для її нарахування та виплати, що стало підставою звернення до суду.

13.07.2024 року відповідачем надано відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, в якому, серед іншого, вказує, що наказом № 230 о/с від 07.03.2023 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), сплативши грошову компенсацію за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2023 року до дня звільнення. Відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06 квітня 2016 року № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року, внаслідок чого підстав для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки не має. При цьому, зазначає, що позивач у встановленому порядку наказ про звільнення № 230 о/с від 07.03.2023 року не оскаржив. Таким чином, без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсації за невикористану частину відпустки за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 27 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 у період з 09.03.2017 по 15.03.2023 року проходив службу в органах Національної поліції України, про що свідчать записи у трудовій книжці. ( а.с. 18-24).

Наказом ГУНП в Одеській області № 230 о/с від 07.03.2023 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 15 березня 2023 року. Виплатити грошову компенсацію за 06 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2023 року до дня звільнення. ( а.с. 25).

10.01.2023 року ГУНП в Одеській області листом за вих. № 9/219 повідомило ОСОБА_1 , що у період з 01.01.2018 року по день його звільнення невикористані щорічні відпустки складають: за 2019 рік - 18 календарних днів щорічної основної та 01 календарний день додаткової оплачуваних відпусток, за 2020 рік - 30 календарних дав щорічної основної та 02 календарних дні додаткової оплачуваних відпусток, за 2021 рік - 30 календарних днів щорічної основної та 03 календарних днів додаткової оплачуваних відпусток; за 2022 рік - 30 календарних днів щорічної основної та 04 календарних дні додаткової оплачуваних відпусток. ( а.с. 26).

10.03.2023 року Позивач звернувся до Відповідача із письмовим рапортом щодо виплати йому грошової компенсації за невикористанні щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 роки згідно довідки УКЗ ГУНП № 9/219 від 10.01.2023 року. ( а.с. 27)

17.03.2023 р. ГУ НП в Одеській області листом за вих. № 14/438 повідомило позивача, що відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Відповідно до наказу ГУНП в Одеській області № 230 о/с від 07.03.2023 року про звільнення ОСОБА_1 не вказано про виплату компенсації за невикористані щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2019- 2022 роки. Враховуючи викладене, для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані відпустки за 2019- 2022 роки підстави відсутні. ( а.с. 28)

20.03.2023 року Позивач повторно звернувся до Відповідача із заявою щодо виплати йому грошової компенсації за невикористанні щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 роки із довідкою №9/219 від 10.01.2023 року. ( а.с. 29-31)

10.04.2023 року ГУНП в Одеській області листом №14/Ш-176 повторно відмовило Позивачу у виплаті грошової компенсації за невикористані відпустки за 2019-2022 роки з аналогічних підстав. ( а.с. 32)

Вважаючи порушеним своє право на отримання компенсації за невикористані дні відпусток за 2019-2022 роки при звільненні зі служби в поліції, позивач звернувся з даним позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 р., в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (в подальшому - Закон № 580-VIII), зокрема,

- поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. ( стаття 92 Закону №580-VIII)

- тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. ( частини 2-3 статті 93 Закону № 580-VIII);

- за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.( частина 10 статті 93 Закону № 580-VIII).

- порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. ( частина друга статті 94 Закону №580-VIII)

Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, в редакції чинній на момент вирішення спірних правовідносин ( далі - Порядок № 260), яким передбачено, зокрема

- за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. ( абзац 7 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260)

- виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абзац 8 пункт 8 розділу ІІІ Порядку №260).

VI. Оцінка суду.

З аналізу наведених норм, вбачається що поліцейським, які звільняються з поліції, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення з поліції відпустку проводиться органом, з якого такі поліцейські звільняються.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу ГУ НП в Одеській області № 230 о/с від 07.03.2023 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), в якому вказано про виплату грошової компенсації за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2023 року до дня звільнення.

При цьому, ГУНП в Одеській області листом № 9/219 від 10.01.2023 року підтвердило, що кількість не невикористаних позивачем частин основної та додаткової відпусток за 2019-2022 роки, а саме, за 2019 рік - 18 календарних днів щорічної основної відпустки та 01 календарний день додаткової відпустки, за 2020 рік - 30 календарних днів щорічної основної відпустки та 02 календарні дня додаткової відпустки, за 2021 рік - 30 календарних днів щорічної основної відпустки та 03 календарні дні додаткової відпустки; за 2022 рік - 30 календарних днів щорічної основної відпустки та 04 календарні дні додаткової відпустки.

Тобто, загальна кількість невикористаних позивачем основної та додаткової оплачуваних відпусток за 2019-2022 роки складає 108 календарних днів щорічної основної відпустки та 10 днів додаткової відпустки.

Спірність питання у даній справі полягає у правомірності відмови відповідача виплатити позивачу компенсації за невикористані основні та додаткові відпустки за 2019-2022 роки у зв`язку з його звільненням зі служби в поліції.

За позицією відповідача грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком № 260, які є спеціальним законодавством не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Вирішуючи дані спірні правовідносини суд враховує наступне.

На момент виникнення спірних правовідносин ( дата звільнення позивача 15.03.2023 року) питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки на момент виникнення спірних правовідносин ( дата звільнення 07.03.2023 року) положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 не були врегульованими.

В постанові від 30 листопада 2022 року по справі № 640/85/20 Верховний Суд вказав, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд звернув увагу, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Верховний Суд в постановах від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19, від 23 жовтня 2019 року по справі №826/8185/18 вказав, що через відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки при вирішенні спору слід застосовувати приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

В постанові від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19 Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Верховний Суд в постанові від 20 липня 2023 року по справі № 200/18480/21 вказав, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним у 2019-2022 роках основну та додаткову оплачувані відпустки, а Головним управлінням Національної поліції в Одеській області допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у кількості 108 днів щорічної основної та 10 додаткової оплачуваних відпусток, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

При цьому, суд вважає необґрунтованим довід відповідача щодо передчасності вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсації за невикористану частину відпустки за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, оскільки відповідач не позбавлений права ввести відповідні зміни до наказу, після чого нарахувати та виплатити позивачу спірну грошову компенсацію за невикористані частини відпусток.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та " Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

Частиною 1 ст. 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваної відмови, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

VIII. Розподіл судових витрат.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо розподілу судових витрат в частині судового збору.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору розподіл судових витрат згідно статті 139 КАС України не здійснюється.

Щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне.

За положеннями статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. ( пункт 1 частини 3 цієї статті).

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Витрати на професійну правничу допомогу врегульовані статтею 134 КАС України, якою передбачено, зокрема

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).

- для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (ч. 3 ст.134 КАС України).

- для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 4 ст.134 КАС України).

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 5 ст.134 КАС України).

Розподіл судових витрат врегульований статтею 139 КАС України, якою передбачено, зокрема

- при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. ( абзац перший частини 1 статті 139 КАС України)

- розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. ( частина 7 статі 139 КАС України)

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

З матеріалів справи вбачається, що надання правової допомоги позивачу здійснювалось адвокатом Шаравдаком Андрієм Андрійовичем, який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 003686, ордеру про надання правової допомоги серія ВН № 1255148, договору про надання правової допомоги № 3686/23/14 від 17.3.2023 року. ( а.с. 9-12)

На підтвердження надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу, представник позивача надав суду договір про надання правової допомоги №3686/23/14 від 17 березня 2023 року, підписаний між ОСОБА_1 (Замовником) та адвокатом Шаравдаком Андрієм Андрійовичем (Виконавцем), за умовами якого Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу на умовах, передбачених даним Договором, зокрема, надання Клієнтові обґрунтованої консультації з питань виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки під час роботи (служби) в ОВС; Підготовка скарг, заяв та звернень від імені Клієнта за місцем попередньої робити з питань виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки; Збір доказів та підготовка позовної зави про визнання дій протиправними та зобов`язання вчиниш дії; Підготовка відповіді па відзив а також (за необхідності) участь у судових засіданнях по адміністративній справі за позовом Клієнта про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. ( пункт 1.1. договору)

Відповідно до пункту 5.1 цього договору за правову допомогу, передбачену цим договором Замовник сплачує Виконавцю гонорар у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень. Сума гонорару є фіксованою, не підлягає зміні та сплачується після виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором після підписання акту виконаних робіт.

За умовами пункту 6.1 цього договору за домовленістю сторін, усі розрахунки проводяться за згодою сторін та оформлюються окремими додатками до договору або окремими договорами.

При цьому, суд зауважує, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, консультація адвоката ( 2 год) 2000 грн., підготовка заяви про виплату компенсації за невикористану відпустку ( 1 год) - 2000,00 грн, підготовка позовної заяви ( 2 год) - 4000,00 грн., підготовка відповіді на відзив по справі ( 2 год) - 2000,00 грн. Всього - 10 000,00 грн. наведений у змісту позовної заяви представником позивача не містить доказів його погодження або та прийняття Замовником ( позивачем).

Крім того, суд вказує на відсутність в матеріалах справи відповіді на відзив по справі, проте вартість надання такої послуги включає вказаний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Ураховуючи, що представником позивача адвокатом Шаравдаком Андрієм Андрійовичем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, передбачених розділами 5 « Ціна договору» та 6 « Порядок розрахунків" Договору про надання правової допомоги №3686/23/14 від 17 березня 2023 року, зокрема акт виконаних робіт, що є визначальною обставиною, яка зумовлює виникнення сумніву щодо реальності понесених позивачем судових витрат в сумі 10 000,00 грн., суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу (стягненню) судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Єврейська, буд. 12, м. Одеса, Одеська обл., 65104, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у кількості 108 днів щорічної основної та 10 додаткової оплачуваних відпусток, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористану відпустку за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки у кількості 108 днів щорічної основної та 10 додаткової оплачуваних відпусток, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна