Справа № 140/22007/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/22007/23 пров. № А/857/2874/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Луцьку суддею Мачульським В. В.) у справі № 140/22007/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека) та просив визнати протиправною і скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 002339 від 17.07.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення відповідачем перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів встановлено порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: під час надання послуг перевезення вантажу була відсутня ТТН, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа. Надалі на підставі акта перевірки відповідач виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 002339 від 17.07.2023 в розмірі 17 000 грн.

Позивач не погоджується із цією постановою та вважає її протиправною, оскільки 08.06.2023 він не керував автомобілем на 132 км автодороги М-19, та ніякого відношення до надання послуг з перевезення вантажу не має. Він не зареєстрований в державному реєстрі юридичних осіб, як перевізник та не має найманих працівників, які здійснюють перевезення за його дорученням. Автомобіль використовується в особистих цілях і вважати позивача перевізником немає підстав. Зазначає, що відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажу несуть саме перевізники, а не власники транспортних засобів.

Вважає, що позивачем не було допущено порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» так, як він не займається міжнародними перевезеннями, а «перевезення вантажів» здійснювалося в межах України не ним, відтак він не зобов`язаний мати на автомобіль протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та реєстраційний листок режиму праці та відпочинку водіїв.

З наведених підстав просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 002339 від 17.07.2023.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції не враховує всіх обставин справи, прийняте з порушенням норм матеріального права. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими доводами, що й вимоги позовної заяви. Вказує що ОСОБА_1 08.06.2023 не керував транспортним засобом на 132 км. автодороги М-19 не надавав послуг з перевезення вантажу, не зареєстрований в державному реєстрі юридичних осіб , як перевізник та не має найманих працівників, які здійснюють перевезення за його дорученням. Зазначає що відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажу несе перевізник а не власник транспортного засобу. Вважає, що обов`язок ведення реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв, тахокарт, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та відповідальність за недотримання вказаних вимог покладений на водіїв, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволенню тому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що транспортний засіб, який належить позивачу перевозив вантаж (меблі) за відсутності на момент перевірки протоколу адаптації та перевірки тахографа до транспортного засобу, та товарно-транспортної накладної, що зафіксовано в Акті № АР001810 від 08.06.2023.

Вважає, що передбачений у ст. 48 Закону № 2344- III перелік документів не є вичерпним; згідно приписів Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Наголошує, що обов`язок із забезпечення водія ТТН виключається тільки в одному випадку - вантаж перевозиться не суб`єктом господарювання і у власних інтересах для власних потреб - ці обставини при перевезенні 08.06 2023 не мали місця.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем. Основним видом діяльності позивача є виробництво кухонних меблів (КВЕД 31.02) (а. с. 37).

08.06.2023 посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку № НР000059 та тижневого графіка перевірок на автодорозі (а/д) 132 км. а/д М-19 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Водій транспортного засобу ОСОБА_2 надав для перевірки свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 , протокол перевірки технічного стану ТЗ ВТ № 082186.

Під час зазначеної перевірки було виявлено, що транспортний засіб Мерседес-Бенц, реєстраційний номер НОМЕР_3 , перевозився вантаж за відсутності на момент перевірки протоколу адаптації та перевірки тахографа до транспортного засобу, та товарно-транспортної накладної, що зафіксовано в Акті № АР001810 від 08.06.2023, яким встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а. с. 31).

З вищевказаним актом водій ознайомлений, та вказав, що використовує цей транспорт для власних потреб, від підпису відмовився.

Листом від 09.06.2023 № 42528/22/24-23 позивача повідомлено про розгляд справи на 26.06.2023 про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Постановою начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 17.07.2023 № ПШ 002339 у зв`язку з відсутністю документів, а саме: ТТН, протоколу перевірки та адаптації тахографа, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-III, до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

Вважаючи прийняту відповідачем постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду матеріалів про порушення законодавства про автомобільний транспорт і вирішенні питання стосовно того, хто має нести відповідальність, Відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті правомірно виходив з того, що автомобільним перевізником є саме позивач, як власник транспортного засобу, водночас позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що належний йому вантажний автомобіль вибув з його розпорядження або знаходився у правомірному користуванні іншої особи.

Колегія суддів зазначає, що спірним питанням у даному спорі є правомірність застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача як до перевізника.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції спору в частині задоволених вимог, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів;

послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;

документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України Про транспортно-експедиторську діяльність, Про транзит вантажів, інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом;

рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт;

товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Статтею 5 Закону № 2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення пасажирів; додержання водієм режиму праці та відпочинку.

Пунктом 21 Порядку № 1567 передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: -для автомобільного перевізника: документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

дата і місце складання;

вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

пункти завантаження і розвантаження.

Абзацом 2 частини 2 статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Отже, положеннями чинного законодавства покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.

За приписами абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР001801 від 08.06.2023 видно, що під час виконання перевезень вантажу автомобілем Мерседес-Бенц реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , у перевізника були відсутні документи, а саме: протокол адаптації та перевірки тахографа до транспортного засобу, та товарно-транспортна накладна. Вказаний факт відсутності зазначених документів також підтверджується поясненням водія ОСОБА_3 , у яких він зазначив, що використовує цей транспорт для власних потреб, від підпису відмовився.

Щодо визначення суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт колегія суддів зазначає таке.

Згідно визначення основних термінів наведених у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник-фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Пункт 2 частини другої статті 55 Господарського кодексу України дає офіційне та чітке поняття субґєкта господарювання громадяни України, якими є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно частини третьої статті 55 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання залежно від кількості працюючих та доходів від будь-якої діяльності за рік можуть належати до суб`єктів малого підприємництва, у тому числі до суб`єктів мікропідприємництва, середнього або великого підприємництва.

Суб`єктами мікропідприємництва є:

фізичні особи, зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи - підприємці, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;

юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця, основним видом діяльності позивача є виробництво кухонних меблів (КВЕД 31.02) (а.с.37), а отже, є суб`єктом господарювання.

Разом з тим, суд дослідивши матеріали справи та відеозапис проведення перевірки з нагрудних камер перевіряючих дійшов висновку, що ОСОБА_1 є перевізником та використовує належний йому транспортний засіб у комерційних цілях.

Згідно статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу марки Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_4 , є саме ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 (а. с. 32).

Так, відповідно до пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, підрозділ Державтоінспекції видає за зверненням такого власника видає тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Копія документа, що підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, додається до матеріалів, що необхідні для оформлення тимчасового реєстраційного талона.

Порядок видачі тимчасового реєстраційного талона регламентовано Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженою наказом МВС від 11.08.2010 № 379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.01.2011 за № 123/18861.

Так, відповідно до пункту 6.3 названої Інструкції, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.

Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона.

Тобто, вказаними підзаконними нормативно-правовими актами на виконання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема в користуванні у фізичних осіб, реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами статей 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Правова позиція щодо необхідності оформлення тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, який передано в тимчасове законне користування іншим особам, висловив Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі № 804/8740/16, в якій зазначено, що попри те, що наведені положення п. 6.3 Інструкції № 379 та п. 16 Порядку № 1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України Про автомобільний транспорт.

Суд звертає увагу на те, шо в ході рейдової перевірки 08.06.2023 водій ОСОБА_2 не надав тимчасовий реєстраційний талон на право користування транспортним засобом перевізника.

Позивач не надав суду жодних доказів (ні договору оренди, ні договору позички, ні тимчасового реєстраційного талону) щодо передачі в законне використання транспортного засобу іншим особам на момент рейдової перевірки 08.06.2023, а відтак правові підстави для володіння транспортним засобом марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_4 іншими особами на момент перевірки були відсутні, транспортний засіб не вибував з володіння та користування позивача на момент перевірки, отже транспортний засіб використовувався саме ОСОБА_1 .

Стороною позивача для відповідача також не було надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідний вантажний автомобіль з його розпорядження знаходився у правомірному користуванні іншої особи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду матеріалів про порушення законодавства про автомобільний транспорт і вирішенні питання стосовно того, хто має нести відповідальність, Відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті правомірно виходив з того, що автомобільним перевізником є саме позивач, як власник транспортного засобу.

Таким чином, матеріалами перевірки підтверджується порушення позивачем статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та наявність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17 000,00 грн.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року в адміністративній справі № 140/22007/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин