Справа № 758/1622/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 758/1622/24 Суддя (судді) першої інстанції: Якимець О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Ключковича В.Ю., Костюк Л.О., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконними та скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просить суд визнати незаконними та скасувати постанови, винесені заступником директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті - начальником відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Сидоренком Антоном Вадимовичем від 11.01.2024 серії АА № 00016516, та від 15.01.2024 серії АА №00016761 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 8 500,00 грн за частиною другою статті 132-1 КУпАП та 17000 грн за частиною другою статті 132-1 КУпАП; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що притягаючи до адміністративної відповідальності, контролюючий орган не встановив характеристики транспортного засобу, що мають значення при розрахунку навантаження на осі транспортного засобу. Зазначає, що проблемою в питаннях зважування є відсутність в Україні методики зважування за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Також доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані постанови по справі про адміністративне правопорушення не в повній мірі відповідають вимогам Інструкції №512.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 та від 27.05.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від Державної служби України з безпеки на транспорті 13.05.2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Звертає увагу суду на те, що позивачкою пропущено строки на оскарження постанов про адміністративне правопорушення, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Від ОСОБА_1 12.06.2024 року до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи без її участі.

В судове засідання сторони та їхні уповноважені представники не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим колегія суддів вважала можливим продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати, а позов залишити без розгляду, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено та підтверджується, що ОСОБА_1 є керівником ТОВ «ААЗ Трейдінг-Автолюкс», якій належить транспортний засіб - пасажирський автобус марки Neoplan N1122/3L, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відносно позивачки 11.01.2024 та 15.01.2024 заступником директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті - начальником відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень ОСОБА_2 винесено дві постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Так, 23.12.2023 о 17 год. 18 хв., за адресою М-06, км 246 + 008, Житомирська обл., комплексним технічним засобом WIM11,11 (свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 23-21/81 чинний до 28.09.2024) зафіксовано транспортний засіб Neoplan N1122/3L, д.н.з. НОМЕР_1 з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР, загальної маси транспортного засобу на 6.05% (0.968 тон).

Відповідно до постанови серія АА №00016516 від 11.01.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Крім того, 02.01.2024 о 18 год. 43 хв., за адресою М-06, км 246 + 008, Житомирська обл., комплексним технічним засобом WIM11,11 (свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 23-21/81 чинний до 28.09.2024) зафіксовано транспортний засіб Neoplan N1122/3L, д.н.з. НОМЕР_1 з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР, загальної маси транспортного засобу на 11.038% (1.766 тон).

Відповідно до постанови серії АА №00016761 від 15.01.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

ОСОБА_1 вважаючи оскаржувані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, 09.02.2024 року звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Під час звернення до суду першої інстанції, позивачкою разом із позовною заявою подано заяву про поновлення строку, яка обґрунтованим тим, що вказані постанови знайдено нею у поштовому ящику за адресою її реєстрації 19.01.2024, ніякого повідомлення про вручення нею не підписано. Керуючись правом на оскарження відповідно до п.3 частини першої статті 288 КУпАП, 19.01.2024 року остання оскаржила постанови по справі про адміністративне правопорушення до Державної служби України з безпеки транспорті. 01.02.2024 року позивачкою отримано відповідь від Державної служби України з безпеки на транспорті за результатами розгляду скарг від 23.01.2024 №1116/3.7/15-24.

У заяві зазначила, що відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Оскільки відповідь за результатами оскарження постанов отримано позивачкою 01.02.2024, остання вважає, що строк на оскарження вказаних постанов не пропущено.

У свою чергу, Державна служба України з безпеки на транспорті у відзиві на позовну заяву звертала увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції ухвалою від 14.02.2024 року заяву (клопотання) ОСОБА_1 задовольнив та поновив строк на звернення до суду із позовною заявою про оскарження постанов у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Правовими положеннями частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Згідно частини другої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно із статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно правових положень статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про обґрунтованість апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

У свою чергу, поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, про порушення свого права ОСОБА_1 дізналася 19.01.2024 року, про що зазначає в позовній заяві, коли отримала оскаржувані постанови, які знайдено нею в поштовому ящику за адресою місця реєстрації.

До суду першої інстанції адміністративний позов подано засобами поштового зв`язку 09.02.2023 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Із матеріалів справи вбачається, що остання подала заяву про поновлення строку, яка обґрунтована тим, що на оскаржувані постанови було подано скарги на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті, а тому відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк на оскарження вказаних постанов не пропущено.

Суд, в контексті спірних правовідносин зазначає, що як було зазначено вище, відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Зміст наведеної норми дає підстави для висновку, що законом передбачено право вибору особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо порядку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому, звернення позивача до вищестоящого органу зі скаргою не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав.

У свою чергу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення десятиденним строком, з дня вручення постанови у справі про адміністративне правопорушення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 року по справі № 697/1044/22.

Правовими положеннями частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку питання пропуску строку було наголошено відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, проте помилково не взято судом до уваги.

Також колегія суддів зазначає, що позивачкою не обґрунтовано та не надано жодного належного доказу, що унеможливило останню подати позовну заяву у встановлений адміністративним судочинством десятиденний термін.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що звернення особи до вищестоящого органу зі скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення не є досудовим вирішенням спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав, що підтверджує відсутність підстав для встановлення тримісячного строку для звернення до суду із вказаним позовом.

Отже, дослідивши обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції помилково не надав оцінку даним обставинам, зокрема, пропуску позивачем звернення до суду з даним позовом, адже у даному випадку, наявні правові підстави для залишення без розгляду адміністративного позову, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних на те причин.

Згідно п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що даний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року у справі №758/1622/24 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді В.Ю. Ключкович

Л.О. Костюк