Справа № 300/6758/23
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2024 р. справа № 300/6758/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) в інтересах якої діє адвокат Буловчак Х.Р. (далі представник позивача) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 2) в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 17.07.1978 по 17.10.1981 у Ворохтянському лісокомбінаті, з 17.10.1981 по 22.10.1983 військової служби у збройних силах, з 18.11.1983 по 10.12.1999 у ВАТ «Ворохтянський лісокомбінат» та призначити ОСОБА_1 , з 02.07.2023 пенсію за віком відповідно до вимог ст. ст. 26, 27, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області безпідставно відмовив у призначенні йому пенсії за віком, так як з формальних причин не зараховано до його страхового стажу періодпроходження військової служби, який підтверджується військовим квитком, довідкою з ІНФОРМАЦІЯ_1 та періоди роботи: з 17.07.1978 по 17.10.1981 у Ворохтянському лісокомбінаті, з 18.11.1983 по 10.12.1999 у ВАТ «Ворохтянський лісокомбінат» якийпідтверджується записами трудової книжки, яка є основним документом про трудову діяльність працівника та відповідними наказами. Заперечуючи вказане, позивач зазначив про те, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачі не врахували, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Записи у трудовій книжці не потребують додаткового підтвердження архівними даними - наказами чи довідками, а тому не має підстав ставити під сумнів невідповідність чи не правдивість записів у трудовій книжці позивача. Відтак, вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на думку позивача є протиправним, так як відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу зазначені спірні періоди.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 10.10.2023 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.38-39). Пунктом 3 встановлено відповідачам з дня вручення цієї ухвали п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, і подання всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області правом на подання відзиву на позов не скористалося.
У відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від23.10.2023 представник зазначила про те, що підставою для винесення рішення про відмову в призначенні пенсії за віком слугувало те, що в заявника відсутній необхідний страховий стаж (30 років).Згідно поданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 07 місяць 02 дні, яких недостатньо для призначення пенсії. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди:з 17.10.1981 по 22.10.1983 період проходження військової служби, оскільки у військовому квитку НОМЕР_1 по батькові ОСОБА_2 (рос. мова) не відповідає по батькові заявника згідно паспортних даних ОСОБА_2 (рос. мова);з 17.07.1978 по 17.10.1981, оскільки в наказі від 13.07.1978 №286/ок про прийняття та в наказі від 09.10.1981 № 358/к про звільнення по батькові ОСОБА_3 (рос. мова) не відповідає по батькові заявника згідно паспортних даних " ОСОБА_2 (рос. мова);з 18.11.1983 по 10.12.1999, оскільки в наказі віл 21 12.1999 №130-к про звільнення прізвище ОСОБА_4 не відповідає прізвищу заявника" ОСОБА_5 згідно паспортних даних.Таким чином, у позивача відсутній необхідний страховий та спеціальний стаж, який дає право для призначення пенсії за вислугу років (а.с.46-49).
Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
Позивач до матеріалів справи долучив паспорт громадянина України НОМЕР_2 виданий Яремчанським МВ УМВС України в Івано-Франківській області на ім`я ОСОБА_1 , також ім`я зазначено російською мовою ОСОБА_6 (а.с.11).
ОСОБА_1 ,15.08.2023 звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV, в редакції станом на час спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
У оскаржуваному рішенні пенсійний орган зазначає про наявність у позивача на час звернення із заявою від 15.08.2023 про призначення пенсії 28 років 7 місяців 2 дні страхового стажу.
За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).
Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно із статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Пунктом 3 вказаного Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 20.07.1978 (а.с.13-17) позивач, зокрема:
- 17.07.1978 прийнятий на роботу уч. токаря РММ Ворохтянського л/п, Наказ №225/оквід 17.07.1978;
- 17.10.1981 звільнений у зв`язку з призовом на військову службу;
- у період з 17.10.1981 по 28.10.1983 проходив військову службу, в/ НОМЕР_4 ;
- 18.11.2023 прийнятий водієм автомобіля МАЗ-504 в автоколону Ворохтянського лісокомбінату, Наказ №484/к від 17.11.1983;
- 10.12.1999 звільнений з роботи по п 5 ст. 36 КЗпП, Наказ №130-К від 21.12.1999.
Згідно оскаржуваного рішення за результатами розгляду документів доданих до заяви про призначення пенсії за віком, що були подані позивачем до пенсійного органу 15.08.2023, до страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1978, оскільки ПІБ, а саме по батькові « ОСОБА_3 » (рос.мова) власника трудової книжки не відповідає по батькові заявника згідно паспортних даних ОСОБА_8 (рос.мова).
При цьому, спірними у даному випадку є періоди: з 17.10.1981 по 22.10.1983 - період проходження військової служби таперіод роботи з 17.07.1978 по 17.10.1981 таз 18.11.1983 по 10.12.1999.
Щодо невідповідності по батькові позивача, яке зазначене в трудовій книжці серії НОМЕР_5 від 26.01.1979 - « ОСОБА_3 » (рос.мова) власника трудової книжки не відповідає по батькові заявника згідно паспортних даних ОСОБА_8 (рос.мова), то суд зазначає, що відповідальність за організацію ведення обліку робочого часу покладається на роботодавця, а тому формальні неточності в записах що стосується ОСОБА_1 , які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 20.07.1978, не можуть мати негативних наслідків для особи, щодо якої такий документ складений. При цьому суд зауважує, що зазначена трудова книжка належить позивачу, оскількина ст. 42 вона також заповнена українською мовою « ОСОБА_1 ». Заначений запис збігається із паспортними даними позивача.
Відтак, пенсійний орган безпідставно не врахував записи зазначеної трудової книжки.
Щодо незарахування періодів роботи позивача з 17.07.1978 по 17.10.1981, оскільки в наказі від 13.07.1978 №286/ок про прийняття та в наказі від 09.10.1981 № 358/к про звільнення по батькові ОСОБА_3 (рос. мова) не відповідає по батькові заявника згідно паспортних даних " ОСОБА_2 (рос. мова); з 18.11.1983 по 10.12.1999, оскільки в наказі від 21.12.1999 №130-к про звільнення прізвище ОСОБА_4 не відповідає прізвищу заявника " ОСОБА_5 згідно паспортних даних. Суд уважає такі твердження пенсійного органу безпідставними, з огляду на те, що зазначенні періоди підтверджуються трудовою книжкою серії НОМЕР_3 від 20.07.1978.
Водночас, суд зазначає про те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві (трудової книжки, наказів та ін.) та, у свою чергу, неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Відтак, відповідальність за не заповнення адміністрацією роботодавцем необхідних відомостей в трудовій книжці працівника та наказах, а також зазначення імені чи прізвища не у відповідності до паспортних даних, не може перекладатись на позивача і в спірному випадку бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів роботи та період військової служби, які зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 20.07.1978 та відповідних наказах.
Враховуючи наведене, суд уважає, що пенсійний орган безпідставно не зарахував спірні періоди з 17.10.1981 по 22.10.1983 - період проходження військової служби та період роботи з 17.07.1978 по 17.10.1981 та з 18.11.1983 по 10.12.1999, які зазначені у трудовій книжці НОМЕР_3 від 20.07.1978.
Разом з тим, період проходження позивачем військової служби з 17.10.1981 по 22.10.1983 підтверджується довідкою виданою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.09.2023 №6229, яка видана на підставі облікової картки та військового квитка НОМЕР_1 .
Суд, також підтверджує те, що у військову квитку НОМЕР_1 наявний записи про проходження військової служби у період з 17.10.1981 по 22.10.1983.
Пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що право особи на одержання
пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
При цьому, пунктом 3.3 розділу ІІІ Порядку № 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Пенсійного Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Таким чином орган Пенсійного фонду України не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, з метою отримання необхідної інформації.
Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів у військовому квитку, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
У зв`язку з тим, що пенсійного віку (60 років) позивач досягнув 01.07.2023, тому право на призначення пенсії за віком він набув з 02.07.2023 - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, так як за призначенням пенсії за віком він звернувся 15.08.2023 - до спливу 3-місячного строку з дати народження. На дату подання даної заяви у ОСОБА_1 був необхідний страховий стаж та усі необхідні документи, які його підтверджують.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Разом із цим, у разі надання пенсійним органом доказів, які свідчать, що спірні рішення, дії є правомірними, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення та ст. 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін.
Відповідачі належними та допустимими доказами не довели правомірності рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.
При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.
Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії за віком визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення пенсії. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави. За законом у спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За змістом п. 4.7 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 15.08.2023 заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, є Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повинно зарахувати спірні періоди роботи та військової служби до страхового стажу позивача та призначити пенсію за віком.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідачів подати звіт про виконання рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У переліку способів захисту порушеного права, наведених у частині 1 статті 5 КАС України, відсутній такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення, а тому вказане не може розглядатися судом як позовна вимога.

З урахуванням положень частини 1 статті 382 КАС України, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи зазначене, а також те, що позивач не надав суду доказів ймовірного уникнення чи зволікання відповідачем, у відновленні порушеного права позивача, на даному етапі розгляду та вирішенні справи, суд не вбачає підстав для встановлення вказаного виду судового контролю за виконанням рішення суду в даній справі.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно квитанції до платіжної інструкції №3280-1098-8010-6481 від 28.09.2023 позивач сплатив 1073,60 грн судового збору за подання до суду цього позову.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суду надано право покласти судові витрати у справі повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

З огляду на зазначене, оскільки рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88грн (80%), підлягають до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, як з сторони, внаслідок неправильного рішення якої виник спір.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за №82 від 23.08.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , пенсії по віку згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 17.07.1978 по 17.10.1981 у Ворохтянському лісокомбінаті, період проходження військової служби з 17.10.1981 по 22.10.1983, період роботиз 18.11.1983 по 10.12.1999 у ВАТ «Ворохтянський лісокомбінат» та призначити ОСОБА_1 , з 02.07.2023 пенсію за віком відповідно до вимог ст. ст. 26, 27, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 838(вісімсот тридцять вісім) гривень 88 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ), адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач 1 -Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), адреса:вул. Кравчука, 22в, м. Луцьк, 43026.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.