Справа № 696/357/24
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року справа № 696/357/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Черкаської області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовною заявою до Кам`янської міської ради Черкаської області, в якій просить:

- зобов`язати Кам`янську міську раду Черкаської області усунути недоліки, які виникли внаслідок огородження стадіону та зобов`язати побудувати асфальтовану, освітлювану пішохідну доріжку біля стадіону «Авангард» у парку ім. Декабристів.

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 19.03.2024 адміністративну справу №696/357/24 передано на розгляд за підсудністю до Черкаського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2017 році відповідачем проведені роботи з благоустрою міста Кам`янка, а саме проведено реконструкцію стадіону з подальшим його обгородженням. Внаслідок цього маломобільні верстви населення позбавлено зручного пішохідного сполучення, яким можна дістатися з одної до іншої частини міста.

У результаті огородження стадіону та відсутності альтернативного, безпечного та зручного для осіб з обмеженими можливостями місця переходу з однієї частини міста до іншої було порушено права таких людей.

Позивач зазначає, що у зв`язку з цим неодноразово звертався до голови Кам`янської міської ради зі зверненнями щодо належного облаштування пішохідної алеї (асфальтоване покриття та освітлення), через парк ім. Декабристів поруч з стадіоном «Авангард», проте 13.02.2024 позивачу надана відповідь, що у 2024 році це питання вирішуватися не буде.

За твердженням позивача, відповідач своїми діями під час обгородження стадіону не врахував потреб для безперешкодного життєвого середовища маломобільних груп населення та не створив альтернативного для вказаних груп населення проходу.

На підставі наведеного позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вирішуючи питання про прийняття відзиву, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Процесуальний закон не містить вказівок щодо процесуальних наслідків недотримання відповідачем обов`язку щодо надіслання відзиву іншим учасникам справи.

Однак, суд виходить з того, що за ст. 8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач зазначив у переліку додатків до відзиву доказ його надіслання позивачу, однак фактично не надав до суду доказів його надіслання позивачу.

Отже, внаслідок неподання відповідачем доказів надіслання відзиву позивачу порушуються права останнього на рівність перед законом і судом, а також змагальності внаслідок наявності перешкод висловити свої доводи та міркування відносно викладених відповідачем у відзиві посилань.

Наведене унеможливлює розгляд викладених відповідачем у відзиві аргументів, тому при вирішенні спору суд їх не враховує.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, 08.02.2024 позивач звернувся до виконавчого комітету Кам`янської міської ради із заявою, в якій просив надати письмову відповідь на те, коли буде розпочато роботи по облаштуванню пішохідної доріжки, потреба в якій виникла через закриття проходу через стадіон, на місці якого була дорога до мосту, який з`єднує дві частини міста.

Листом №527/02-13 від 13.02.2024 позивачу повідомлено, що облаштування (будівництво) пішохідних доріжок є капітальним будівництвом, фінансується за рахунок коштів бюджету розвитку та відноситься до капітальних видатків. Бюджет Кам`янської міської територіальної громади затверджено рішенням Кам`янської міської ради від 22.12.2023 № 55-14/УШ «Про бюджет Кам`янської міської територіальної громадина 2024 рік». Даним рішенням виділення коштів на даний вид робіт не передбачено.

На підставі наведеного повідомлено, що роботи по облаштуванню пішохідної доріжки у 2024 році проводитися не будуть.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (надалі, також - Закон № 3038-VI) встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності. Закон № 3038-VI спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до п. 15, 16 ч.1 ст. 1 Закону № 3038-VI у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: 15) засоби безперешкодного доступу до об`єктів - інженерно-технічні, функціональні частини (елементи, конструкції) будинків, споруд будь-якого призначення, що відповідають нормативним вимогам щодо забезпечення доступності і безпеки об`єктів для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення, зокрема пандуси, підйомники та платформи для осіб з інвалідністю, звукові системи тощо; 16) маломобільні групи населення - особи, які відчувають труднощі при самостійному пересуванні, одержанні послуги, необхідної інформації або при орієнтуванні у просторі, зокрема особи з інвалідністю, особи з тимчасовим порушенням здоров`я, вагітні жінки, громадяни похилого віку, особи з дитячими візками.

Пунктом 10-1 ч. 1 ст. 2 Закону № 3038-VI визначено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає: 10-1) створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення.

У відповідності до ч. 1 ст. 39 Закону № 3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до п. 3 ч. 7 ст. 39 Закону № 3038-VI орган державного архітектурно-будівельного контролю відмовляє у видачі сертифіката з таких підстав невідповідності об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та/або вимогам будівельних норм, у тому числі щодо: доступності об`єкта для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 31 Закону № 3038-VI обов`язковій експертизі підлягають проекти будівництва об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, - щодо додержання нормативів з питань санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, екології, охорони праці, енергозбереження, інженерно-технічних заходів цивільного захисту, пожежної, техногенної, ядерної та радіаційної безпеки, перевезення небезпечних вантажів, міцності, надійності, довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, у тому числі щодо додержання нормативів з питань створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

З наведених норм Закону № 3038-VI вбачається, що дотримання нормативів з питань створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення здійснюється на етапі спорудження об`єктів будівництва, а подальшому шляхом проведення перевірок в межах заходів державного архітектурно-будівельного контролю.

Натомість суд не може перебирати на себе повноваження щодо перевірки дотримання забудовниками та органами місцевого самоврядування вищенаведених нормативів поза межами встановленої процедури контролю.

Окрім цього, відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові 12 лютого 2020 року у справі №640/7310/19.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Крім того, в ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Позивач як на підставу позовних вимог посилається на те, що маломобільні верстви населення позбавлено зручного пішохідного сполучення, яким можна дістатися з одної до іншої частини міста, тобто позивач звертається за захистом прав необмеженого кола осіб, проте не зазначив яким чином оскаржена бездіяльність порушує його права, свободи чи інтереси. Наявність у позивача інвалідності не засвідчує наявність труднощів при самостійному пересуванні, одержанні послуги, необхідної інформації або при орієнтуванні у просторі.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77,139, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО