Справа № 520/9851/24
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 червня 2024 року № 520/9851/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження клопотання відповідача в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області №0-2033 від 06.03.2023 за формою "Ф", яким визначено суму податкового зобов`язання у розмірі81 138,00 гривень за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб за податковий період 2021 рік у частині нарахування податкових зобов`язань на суму 73 024,20 грн, (сімдесят три тисячі двадцять чотири гривні двадцять копійок).

Ухвалою судді від 22.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, копії ухвали направлено сторонам.

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області 06.03.2023 винесено податкове повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023 року, якими визначено суми податкових зобов`язань ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке перебуває у власності фізичної особи, яким ГУ ДПС у Харківській області визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік у розмірі 81 138,00 грн із розрахунку із загальної площі об`єкту нежитлової нерухомості 1352,30 м2. Позивач дійсно є власником нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: нежитлової будівлі літ. «А-4», загальною площею 1352,3 м2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.04.2007 №14366976, рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 13.04.2007 у справі №2-1891/07 та витягом з Державного реєстру речових прав №365408371 від 12.02.2024. Призначення нежитлової будівлі, вказане у Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 20.10.2011 №ХК8 - адміністративно-побутовий комплекс для розміщення швацького виробництва та зборки металопластикових вікон (код ДКБС: 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості). Призначення нежитлової будівлі, вказане у технічному паспорті виробничого будинку №ТІ01:0034-4734-8258-5812 від 21.12.2021, код ДКБС: 1251.8 Будівлі підприємств легкої промисловості.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1 352,20 кв. метрів. З 23.05.2020 пп. «є» пп. 266.2.2 ст. 266 ПК України викладено у наступній редакції: «Не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В - F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку». Відповідно до наданих декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 за 2021 задекларовано дохід, отриманий від діяльності з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Позивачем особисто при поданні податкової звітності підтверджено обставину, що він отримує дохід від надання в оренду власного нерухомого майна, що вже виключає можливість застосування податкової пільги та віднесення оподаткованого нежитлового приміщення до категорії "будівлі промисловості та склади".

Представницею позивача надано до суду відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що у справі №520/9851/24 оскаржується податкове повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023 не з підстав незастосування контролюючим органом пільги з оподаткування відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а з підстав неправильного застосування контролюючим органом при визначенні суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ставки податку 1%. Станом на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення мали враховуватись ставки податку, які визначені у додатку №1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 №542/17. У постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №806/2676/17, від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, від 24.03.2020 у справі №280/5332/18, від 21.02.2020 у справі №819/2191/17 розглядалися питання у справах саме щодо незастосування контролюючим органом підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, який передбачає те, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Щодо строків звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з приводу оскарження податкового повідомлення-рішення від 06.03.2023 15.04.2024, тобто з пропуском 6-місячного строку звернення до суду.

Позивачем з позовною заявою подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено, що з доказів направлення податкового повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023 Позивачу, а саме з конверту вбачається, що воно було направлене 17.05.2023, а повернуто Відповідачу 17.06.2023, тобто контролюючий орган направив оскаржуване податкове повідомлення-рішення в час, коли Позивач вже перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), через що не отримав оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Про наявність податкового повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023 ОСОБА_1 стало відомо тільки у березні 2024, коли у відповідь на адвокатський запит його адвокатом Прокопенко М.І. було отримано лист від ГУ ДПС у Харківській області №12520/6/20- 40-24-05-10 від 12.03.2024.

Вирішуючи вказане клопотання судом встановлено, що відповідно до листа Військової частини НОМЕР_2 №1891 від 02.04.2024 старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у відрядженні у Військовій частині НОМЕР_2 з 19.05,2022 по 10.04.2023, з 21.04.2023 по 03.08.2023, Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 02.03.2024, виданою Військовою частиною НОМЕР_3 підтверджується факт того, що ОСОБА_1 дійсно в період з 06.08.2023 по 14.02.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Представником Позивача адвокатом Прокопенко Мариною Ігорівною 06.03.2024 до ГУ ДПС у Харківській області направлено адвокатський запит з проханням надати копію податкового повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023 та розрахунок податку до такого податкового повідомлення-рішення, докази його направлення Позивачу.

Вищевказане податкове повідомлення-рішення направлено адвокату Прокопенко М.І. листом №12520/6/20-40-24-05-10 від 12.03.2024 та отримане нею 14.03.2024, що підтверджується роздруківкою трекінгу АТ «УКРПОШТА» №274 та копією конверту.

Відтак, матеріалами справи підтверджується, що повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023 направлялося позивачу 17.05.2023, а повернуто відповідачу 17.06.2023, тобто у період, коли позивач вже перебував на військовій службі в Військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на повідомлені позивачем обставини та надані до суду докази, суд вважає наведені позивачем причини пропуску строку поважними, з огляду на що наявні підстави для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023, з огляду на що заява представниці позивача про поновлення строку звернення до суду підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі літ. «А-4», загальною площею 1352,3 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.04.2007 №14366976, рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 13.04.2007 у справі №2-1891/07 та витягом з Державного реєстру речових прав №365408371 від 12.02.2024.

Призначення нежитлової будівлі, вказане у Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 20.10.2011 №ХК8, - адміністративно-побутовий комплекс для розміщення швацького виробництва та зборки металопластикових вікон (код ДКБС: 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості).

Призначення нежитлової будівлі, вказане у технічному паспорті виробничого будинку №ТІ01:0034-4734-8258-5812 від 21.12.2021 код ДКБС: 1251.8 Будівлі підприємств легкої промисловості.

ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0028788- 2405-2033 від 06.03.2023 за 2021 рік на суму 81138,00 грн за формою «Ф» про нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як вбачається з вказаного податкового повідомлення-рішення, у ньому не зазначено використану ставку податку, відповідна колонка таблиці детального розрахунку не заповнена; у графі «Тип об`єкта» зазначено «нежитлові приміщення», без конкретизації його приналежності.

З розрахунку до податкового повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023, який було надано з відповіддю на адвокатський запит ГУ ДПС у Харківській області №12520/6/20-40-24-05-10 від 12.03.2024, вбачається, що при обрахунку суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом застосовано ставку податку 1% від мінімальної заробітної плати.

Отже, за спірним податковим повідомленням-рішенням відповідач застосував ставку 1 % від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021.

Надаючи оцінку обґрунтованості спірного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України).

Згідно із п. п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п. п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням Харківської міської ради Харківської області від 22.02.2017 р. № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», з урахуванням змін та доповнень, у м. Харкові встановлені ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у таких розмірах (п. 5 Додатку 1 до рішення): будівлі готельні - 1 відсоток; будівлі офісні - 1 відсоток; будівлі торговельні - 1 відсоток; гаражі - 0,1 відсотка; виключений; будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; інші будівлі - 0,1 відсотка.

Згідно з п. п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку.

Враховуючи вищенаведені законодавчі норми, для розрахунку суми податку з об`єкта нежитлової нерухомості необхідно:

1) відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановити належність об`єкту нерухомості на праві власності фізичній особі та його площу;

2) визначити функціональне (цільове) призначення такого об`єкту нерухомості для застосування відповідного розміру ставки податку.

Суд зазначає, що оскільки відомості щодо цільового призначення об`єктів нерухомості відсутні у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та враховуючи, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 є частиною чинного законодавства України та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, то останній може застосовуватися для визначення статусу нежитлового приміщення, будівлі або споруди.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства, склади тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 у переліку за кодом 1251.4 відповідно до ДК 018-2000 - Будівлі промисловості. Будівлі підприємств легкої промисловості.

Суд зазначає, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному ним у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав, нежитлова будівля, яка розташована за адресою: Харківська обл., м.Харків, Холодногірський р-н, вулиця Холодногірська, будинок 3, загальною площею 1352,30 м2, що належить Позивачу на праві власності, згідно з ДК 018-2000 відноситься до класу 1251 «Будівлі промислові».

Призначення нежитлової будівлі, вказане у Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 20.10.2011 №ХК8 - адміністративно-побутовий комплекс для розміщення швацького виробництва та зборки металопластикових вікон (код ДКБС: 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості).

Призначення нежитлової будівлі, вказане у технічному паспорті виробничого будинку №ТІ01:0034-4734-8258-5812 від 21.12.2021 код ДКБС: 1251.8 Будівлі підприємств легкої промисловості.

Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що належна позивачу на праві власності будівля за вимогами Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належить до класу (код 1251) «Будівлі промислові та склади» підкласу 1251.8 - Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, а оскільки, п.п. 5 п. 5 (будівлі промислові та склади) рішенням Харківської міської ради від 28.11.2018 №1294/18 був виключений, то нежитлова будівля «група нежитлових приміщень у виробничому будинку» належить до п. п.8 п. 5 Додатку 1 до рішення Харківської міської ради Харківської області від 22.02.2017 №542/17 - інші будівлі.

Відтак, має застосуватися ставка 0,1 відсотка від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м., а не 1 відсоток, як застосував відповідач.

Посилання відповідача на те, що відповідно до наданих декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 за 2021 задекларовано дохід, отриманий від діяльності надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, з огляду на що об`єкт нерухомості позивача не є об`єктом нерухомості, який не включається у базу оподаткування, не беруться судом до уваги, оскільки позивачем оскаржується ставка податку, застосована податковим органом, а не факт визначення належної позивачу будівлі до об`єктів оподаткування.

Належність спірного об`єкту нерухомості до об`єктів оподаткування позивачем визнається та не оскаржується.

З урахуванням ставки 0,1 %, податок на нерухоме майно площею 1352,3 кв.м. (Харківська обл., м.Харків, Холодногірський р-н, вулиця Холодногірська, будинок 3) повинен складати 8113,80 грн (1352,3х (0,1% х 6 000) = 8133,80 грн).

В силу ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує висновок Верховного Суду щодо можливості часткового скасування податкового повідомлення-рішення, висловленого в Постанові від 05.10.2023 по справі № 520/14773/21, в якій Верховний Суд зазначив: «Колегія суддів вважає, що за встановлених у цій справі обставин відсутні перешкоди для скасування податкового повідомлення-рішення лише в частині суми необґрунтовано застосованого штрафу, оскільки це пов`язано із застосуванням помилкової ставки штрафу внаслідок безпідставної кваліфікації діяння як умисного. За відсутності цієї кваліфікуючої ознаки діяння позивачки утворює склад правопорушення, за яке відповідальність наступає на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України у вигляді штрафу в розмірі 10 відсотків.

Часткове скасування податкового повідомлення-рішення із зміною ставки штрафу в межах однієї об`єктивної сторони, суб`єкта та об`єкта правопорушення не може розглядатися як втручання у дискреційні повноваження контролюючого органу або перебирання на себе його функцій. У даному випадку лише уточняється правильна кваліфікація діяння платника податків в межах одного складу податкового правопорушення та правильна ставка штрафної санкції».

Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023 на суму 81138 грн підлягає скасуванню в частині визначення податкових зобов`язань на суму 73024,2 грн.

З огляду на зазначене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Позивач звільнений від сплати судового збору, внаслідок чого розподілу підлягають судові витрати на правничу допомогу адвоката.

У позовній заяві зазначено про понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9900 грн.

Розподіляючи судові витрати у вказаній частині, суд виходить з такого.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката заявником було надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 06.03.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльністю серії ХВ №002371, ордер, актами прийому-передачі наданих послуг від 11.04.2024 та від 08.05.2024 на загальну суму гонорару у розмірі - 9900,00 грн, платіжні інструкції №0.0..1 від 12.04.2024, 0.0..1 від 09.05.2024.

Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 2-5 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

За положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказані висновки наведені у Постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24 березня 2020 року, по справі №320/3271/19 від 07 травня 2020 року.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначається, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач просить суд стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9900 грн.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору КЛІЄНТ доручає, а АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ бере на себе обов`язок надати клієнту професійну правничу (правову) допомогу відповідно до чинного законодавства України, визначену у пункті 1.2 цього Договору, шляхом надання йому послуг, які відносяться до видів адвокатської діяльності відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», КЛІЄНТ, зі свого боку, зобов`язується прийняти вказані послуги та оплатити їх на умовах передбачених Договором.

1.2. АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ надає КЛІЄНТУ наступну правову допомогу:

1.2.1. Аналіз та збір документів для підготовки позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023, у т.ч. складання та подання адвокатських запитів;

1.2.2. складання проекту позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023;

1.2.3. подання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду;

1.2.4. складання проекту заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду;

1.2.5. подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду до Харківського окружного адміністративного суду; 1

1.2.6. участь у судових засіданнях у Харківському окружному адміністративному суді;

1.2.7. складання проекту відповіді на відзив, додаткових пояснень та інших процесуальних документів на запит КЛІЄНТА та подання їх до Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно з актами прийому-передачі наданих послуг від 11.04.2024, 08.05.2024, Бюро надало на виконання доручення Клієнта правову допомогу у вигляді:

1. Аналіз та збір документів для підготовки позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0- 2033 від 06.03.2023, у т.ч. складання та подання адвокатського запиту (1,5 год, 2475 грн).

2. Складання проекту позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-2033 від 06.03.2023 та подання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду (2,5 год, 4125 грн).

3. Складання та подання заяви про поновлення строку звернення до суду (1 год, 1650 грн).

4. Складання проекту відповіді на відзив у справі №520/9851/24 та подання відповіді на відзив до Харківського окружного адміністративного суду (1 год. 1650 грн).

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги, що у силу правового висновку додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №910/12876/19: 1) Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно); 2) При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Матеріалами справи підтверджено, що витрати, заявлені позивачем до відшкодування, підтверджуються наданими до матеріалів справи доказами, є фактично понесеними та сплаченими позивачем.

Враховуючи викладене, а також складність справи, обсяг доказів, беручи до уваги принцип обґрунтованості та пропорційності розміру витрат на сплату послуг адвоката (правничу допомогу) предмету спору, суд вважає, що у даному випадку позивачем доведено розмір, співмірність та фактичне понесення витрат, що заявлені до відшкодування, з огляду на що суд дійшов висновку про справедливість та співмірність заявлених до відшкодування сум та наявність підстав для присудження позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9900,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Поновити позивачу строк звернення до суду з даним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області №0-2033 від 06.03.2023 за формою "Ф" з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік у частині нарахування податкових зобов`язань на суму 73 024,20 грн, (сімдесят три тисячі двадцять чотири гривні двадцять копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) суму витрат на правничу допомогу в розмірі 9900,00 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 24.06.2024.

Суддя Білова О.В.