Справа № 160/10181/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
19.04.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку як особі, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) з 14.03.2024.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачеві оскаржуваним рішенням відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач з таким рішенням не погоджується, зазначає, що наданими документами підтверджено статус позивача як особи, яка віднесена до категорії 3 громадян, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, а також проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення. Ураховуючи, що відповідачем не заперечується період проживання з 06.10.1997 по 10.05.2002 - 4 роки 7 місяців 5 днів, і позивач фактично проживала з 26.04.1986 по 20.09.1988 у зоні добровільного гарантованого відселення, вона має право на зниження пенсійного віку сумарно на 6 років. Відтак, у позивача виникло право на пенсію відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14.03.2024.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
05.06.2024 представником відповідача через автоматизовану систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначає, що за результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що у заявника на дату звернення право на зниження пенсійного віку не підтверджено, так як станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 не проживала (не відпрацювала) у зоні гарантованого добровільного відселення 3-х років. Період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 4 роки 7 місяців 5 днів. Проте, документами не підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала в Житомирській області у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986 по 20.09.1988 згідно з даними довідки від 04.08.2023 №393, оскільки заявник навчалася у Понінківському (Хмельницька область) середньому професіональному технічному училищі (01.09.1985-11.07.1988) та працювала у м. Пенза РФСР (08.08.1988-26.08.1991). У рішенні про відмову у призначенні пенсії розраховано страховий стаж позивача, який склав 21 рік 1 місяць 18 днів. Вказує також, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. Виключними дискреційними повноваженнями наділені органи Пенсійного фонду України на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку). Прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.
19.06.2024 позивачем подано відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Згідно із частинами 5, 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
25.03.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додані: диплом про навчання, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, інший документ (393), паспорт, посвідчення постраждалого від ЧАЕС, трудова книжка.
Відмова про призначення дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Податковий номер НОМЕР_2 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 25.03.2024. Вік заявника 54 роки 12 днів.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років зменшення на 3 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Страховий стаж особи становить 21 рік 1 місяць 18 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи та безробіття згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки на титульній сторінці не читається печатка, що порушує вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (до цього - Порядок, затверджений постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань №162 від 20.06.1974 р.).
Період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 4 роки 7 місяців 5 днів.
Документами не підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала в Житомирській області у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986 по 20.09.1988 згідно даних довідки від 04.08.2023 №393, оскільки заявниця навчалася у Понінківському (Хмельницька область) середньому професіональному технічному училищі (01.09.1985-11.07.1988) та працювала у м. Пенза РФСР (08.08.1988-26.08.1991).
В призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ відмовлено у зв`язку з невиконанням умов цієї статті, тобто станом на 1 січня 1993 року заявниця не проживала (не відпрацювала) у цій зоні 3-х років.
Не працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 14.03.2035 згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Судом встановлено, що у трудовій книжці НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , наявні наступні записи:
- №1: навчання у Понінківському СПТУ №2 Хмельницької області з 01.09.1985 по 07.1988;
- №2: 08.08.1988, прийнята на роботу в паперовий цех №1 каландровником ЦЕП 2 розряду, наказ №123/к від 08.08.1988;
- №4: 26.08.1991, звільнена за власним бажанням ст. 31 КЗпП РСФСР, наказ №96 від 26.08.1991.
Довідка від 04.08.2023 №393, видана Руденським старостинським округом Ємільчинської селищної ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що вона була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 26.04.1986 по 20.09.1988, та з 06.10.1997 по 10.05.2002 згідно запису господарських книг №3, 4, 6 за 1986-2002 роки, в тому, що даний населений пункт з 26.04.1986 згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 включений до зони гарантованого добровільного відселення (ІІІ) категорії.
17.12.1999 ОСОБА_1 Житомирською обласною державною адміністрацією видано посвідчення серії НОМЕР_4 громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3).
Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як особі, потерпілій від Чорнобильської катастрофи, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Частинами першою, другою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993. Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
З матеріалів справи видно, що позивач у період з 26.04.1986 по 20.09.1988 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджується довідкою від 04.08.2023 №393, виданою Руденським старостинським округом Ємільчинської селищної ради, отже, у даному випадку застосовується початкова величина зменшення пенсійного віку.
Суд не погоджується з викладеним у вказаному рішенні висновком про відсутність у позивача станом на 01.01.1993 факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Житомирською обласною державною адміністрацією, а наявність такого посвідчення підтверджує факт проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки наведена обставина є умовою для видачі такого посвідчення відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501.
Отже, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ носить формальний характер та не ґрунтується на нормах закону. Враховуючи наявність у позивача посвідчення особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, яка підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення, суд робить висновок про те, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 14.03.2024, суд враховує таке.
Згідно з частиною першою статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати орган призначення пенсії призначити ОСОБА_1 з 14.03.2024 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку як особі, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
На переконання суду, зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі заяви від 25.03.2024 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Більше того, суд звертає увагу на те, що жодних інших перешкод та/або недотримання процедури звернення із заявою про призначення пенсії, аніж вирішених в судовому порядку, відповідачем не наведено, а тому суд робить висновок, що позивачем виконані всі передбачені законодавством умови для призначення пенсії за віком.
Такий спосіб захисту, на переконання суду, матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не було встановлено інших підстав для відмови у призначенні пенсії, аніж досліджені та спростовані судом під час розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду, в розмірі 1211,20 грн, що документально підтверджується квитанцією від 12.04.2024 №1526-1887-2589-2816.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 14.03.2024 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку як особі, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський