Справа № 200/5095/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року справа №200/5095/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєв Е.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі № 200/5095/23 (головуючий І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення № 88 від 27.07.2023 про відмову у призначені пенсії за віком; зобов`язати з урахуванням висновків суду у справі призначити пенсію за віком з 20.07.2023 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зарахуванням: періоду з 01.03.2020 по 20.07.2023 - до загального та пільгового стажу роботи за списком № 2; періодів з 02.12.1997 по 10.04.1998, з 02.11.1998 по 31.03.1999, з 06.11.1999 по 27.03.2000, з 14.11.2000 по 19.03.2001, з 20.11.2001 по 10.03.2002, з 18.11.2002 по 18.02.2003, з 22.09.2014 по 13.10.2014, з 09.07.2015 по 28.09.2015 - до пільгового стажу роботи за списком № 2.

В обґрунтування позову посилається на те, що 20.07.2023 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте відповідачем відмовлено у її призначенні з посланням на відсутність пільгового стажу. На думку позивача відповідач протиправно не зарахував до її пільгового стажу за списком № 2 певні періоди роботи не зазначивши підстав для прийняття такого рішення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі № 200/5095/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 88 від 27.07.2023, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, із зарахуванням до її страхового та пільгового стажу за списком № 2 періоду роботи з 01.03.2020 по 20.07.2023 у ВП Шахта Україна ДП Селидіввугілля. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на дату звернення вік позивача складав 56 років, страховий стаж згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу становить 32 роки 02 місяці, пільговий стаж за списком № 2 - 5 років 1 місяць 27 днів (за необхідних 10 років), чого не достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-VI.

За доданими до заяви документами до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 02.12.1997 по 10.04.1998, з 02.11.1998 по 31.03.1999, з 06.11.1999 по 27.03.2000, з 14.11.2000 пo 19.03.2001, з 20.11.2001 пo 10.03.2002, з 18.11.2002 пo 18.02.2003, з 22.09.2014 по 13.10.2014, з 09.07.2015 по 28.09.2015, оскільки відсутня довідка, уточнююча пільговий характер роботи, відповідно до вимог Додатку 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Також відсутні індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 за період з 01.03.2020 по 20.07.2023.

Враховуючи вказані обставини, відповідач зазначає, що за таких обставин ним прийнято рішення від 27.07.2023 № 88 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю пільгового стажу.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , наявна в матеріалах справи.

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

20.07.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-VI.

До заяви про призначення пенсії позивачем надано, зокрема, довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 1-813 від 19.07.2023, що видані ВП Шахта Україна ДП Селидіввугілля.

Заяву від 20.07.2023 було опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.07.2023 № 88 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Таким чином, на думку відповідача, загальний стаж роботи позивача складає 32 роки 08 місяці 02 дні, пільговий стаж за списком № 2 05 років 1 місяць 27 днів.

З відзиву відповідача вбачається, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 02.12.1997 по 10.04.1998, з 02.11.1998 по 31.03.1999, з 06.11.1999 по 27.03.2000, з 14.11.2000 пo 19.03.2001, з 20.11.2001 пo 10.03.2002, з 18.11.2002 пo 18.02.2003, з 22.09.2014 по 13.10.2014, з 09.07.2015 по 28.09.2015 у зв`язку з відсутністю довідки, що уточнює пільговий характер роботи, відповідно до вимог Додатку 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Крім того, до пільгового та страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.03.2020 по 20.07.2023 у зв`язку з відсутністю відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як вбачається трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , копія якої наявна в матеріалах справи, у спірні періоди вона працювала:

- у Комунальному підприємстві ЖЕК м. Українськ машиністом (кочегаром) котельні: з 02.12.1997 по 10.04.1998, з 02.11.1998 по 31.03.1999, з 06.11.1999 по 27.03.2000, з 14.11.2000 по 19.03.2001, з 20.11.2001 по 10.03.2002, з 18.11.2002 по 18.02.2003 (записи №№ 12-13; 16-17; 20-21; 24-25; 30-31; 34-35);

- у ВП Шахта Україна ДП Селидіввугілля:

з 22.09.2014 по 13.10.2014 учнем машиніста (кочегара) котельні (записи №№ 75-76);

з 08.07.2015 по 28.09.2015 теоретично навчалася за професією машиніста (кочегара) котельні (записи №№ 77-78);

з 29.09.2015 по теперішній час машиністом (кочегаром) котельні (записи №№ 79-81).

Згідно копії довідок № 1-813 від 19.07.2023, виданих ВП Шахта Україна ДП Селидіввугілля, позивач працювала повний робочий день на підземних роботах у періоди:

з 22.09.2014 по 13.10.2014 учнем машиніста (кочегара) котельні на вуглі (інформація, що професія віднесена до списку № 2 відсутня);

з 13.10.2014 по 08.07.2015 машиністом (кочегаром) котельні на вуглі, що передбачена Списком № 2 розділ ХХХІІІ підрозділу 33 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003;

з 08.07.2015 по 27.08.2015 теоретично навчалася за професією машиніст (кочегар) котельні з відривом від виробництва (інформація, що професія віднесена до списку № 2 відсутня);

з 27.08.2015 по 29.09.2015 учнем машиніста (кочегара) котельні на вуглі (інформація, що професія віднесена до списку № 2 відсутня);

з 29.09.2015 по 03.08.2016 машиністом (кочегаром) котельні на вуглі, що передбачена списком № 2 розділ ХХХІІІ підрозділу 33 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003;

з 03.08.2016 по теперішній час машиністом (кочегаром) котельні на вуглі, що передбачена списком № 2 розділ ХХХІІІ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016.

Атестація робочих місць підтверджена наказами № 1-11 ТБ від 29.01.2012, № 110 від 22.02.2017, № 155 від 29.03.2017, № 498 від 18.12.2017, № 573 від 29.12.2017, № 595 від 31.12.2018, № 163а від 29.03.2019.

З копій архівних довідок, виданих ТОВ Міжнародний міжгалузевий архів, вбачається, що позивач працювала в КП ЖЕК м. Українська машиністом (кочегаром) котельні: з 02.12.1997 по 10.04.1998, з 02.11.1998 по 31.03.1999, з 06.11.1999 по 27.03.2000, з 14.11.2000 по 19.03.2001, з 20.11.2001 по 10.03.2002, з 18.11.2002 по 18.02.2003.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Частиною 1 статті 44 Закону України № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії, визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 4.1 вказаного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. До 01.01.92 були чинними Список № 1 та Список № 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, а після - списки, затверджені: постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 № 10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

В період роботи заявника машиністом (кочегаром) котельні з 02.12.1997 по 10.04.1998, з 02.11.1998 по 31.03.1999, з 06.11.1999 по 27.03.2000, з 14.11.2000 пo 19.03.2001, з 20.11.2001 пo 10.03.2002, з 18.11.2002 пo 18.02.2003 у Комунальному підприємстві ЖЕК м.Українськ чинними були Списки, виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Професія машиніста (кочегара) котельних (на вугіллі й сланці), у тому числі зайняті видаленням золи, передбачена позицією 786 розділу XXXIII Загальні професії Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Суд зазначає, що право на пенсію на пільгових умовах мають машиністи (кочегари) залежно від характеру виконуваних робіт. За відсутності відомостей про характер виконуваних робіт неможливо ототожнювати професію машиніста (кочегара) котельні, яку займала позивач з 02.12.1997 по 10.04.1998, з 02.11.1998 по 31.03.1999, з 06.11.1999 по 27.03.2000, з 14.11.2000 пo 19.03.2001, з 20.11.2001 пo 10.03.2002, з 18.11.2002 пo 18.02.2003, з професією машиніста (кочегара) котельних (на вугіллі й сланці), у тому числі зайняті видаленням золи.

Таким чином, письмовими доказами, що надані сторонами у справі, не підтверджується, що професія, яку обіймала позивач в період з 02.12.1997 по 10.04.1998, з 02.11.1998 по 31.03.1999, з 06.11.1999 по 27.03.2000, з 14.11.2000 пo 19.03.2001, з 20.11.2001 пo 10.03.2002, з 18.11.2002 пo 18.02.2003, відноситься до наведених у Списку № 2, що унеможливлює зарахування цих періодів роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відтак, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині зарахування періодів роботи з 02.12.1997 по 10.04.1998, з 02.11.1998 по 31.03.1999, з 06.11.1999 по 27.03.2000, з 14.11.2000 по 19.03.2001, з 20.11.2001 по 10.03.2002, з 18.11.2002 по 18.02.2003 до пільгового стажу позивача за списком № 2.

Щодо позовної вимоги про зарахування до пільгового стажу позивача за списком № 2 періоду роботи учнем машиніста (кочегара) котельні з 22.09.2014 по 13.10.2014 та періоду проходження теоретичного навчання за професією машиніст (кочегар) котельні з відривом від виробництва з 08.07.2015 по 27.08.2015 у ВП Шахта Україна ДП Селидіввугілля, суд зазначає, що ані записи у трудовій книжці позивача, ані довідка № 1-813 від 19.07.2023, що видана ВП Шахта Україна ДП Селидіввугілля, не містять відомостей про підтвердження пільгового характеру роботи позивача за списком № 2 у цей період.

Беручи до уваги зазначене, позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового та пільгового стажу за списком № 2 періоду роботи позивача з 01.03.2020 по 20.07.2023 за професією машиніста (кочегара) котельні на вуглі, суд зазначає.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону страхувальниками є, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 10, 12 статті 20 Закону № 1058).

Статтею 15 Закону № 1058 передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Частиною 2 статті 20 Закону № 1058 передбачено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до положень ст. 106 Закону № 1058-XV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Статтею 113 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.03.2020 по 20.07.2023 позивач працювала за професією машиніста (кочегара) котельні на вуглі у ВП Шахта Україна ДП Селидіввугілля.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що через відсутність відомостей про сплату підприємством страхових внесків ним не було зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.03.2020 по 20.07.2023, оскільки несплата роботодавцем позивача страхових внесків не може бути перепоною для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.

За таких обставин суд вважає, що незарахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.03.2020 по 20.07.2023 у ВП Шахта Україна ДП Селидіввугілля через несплату страхових внесків підприємством-роботодавцем є протиправним.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу - довідка форми ОК-5 до спеціального пільгового стажу на вказаному вище підприємстві позивачу зараховано спірний період роботи з 01.03.2020 по 20.07.2023 код підстави для обліку спецстажу ЗП3013Б1.

Довідник кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства був затверджений постановами Правління ПФУ № 26-1 від 05.11.2009, від 08.10.2010 № 22-2, № 25-2 від 03.12.2013, в подальшому наказами Мінфіна № 435 від 14.04.2015 , № 814 від 28.12.2020.

Код підстав для обліку спецстажу за №ЗП3013Б1 працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Тобто, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування підтверджена наявність у позивача спецстажу, а саме роботи із шкідливими умовами праці з 01.03.2020 по 20.07.2023, що також підтверджено довідкою № 1-813 від 19.07.2023, виданою ВП Шахта Україна ДП Селидіввугілля про підтвердження наявного трудового стажу.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

В ході судового розгляду справи відповідачем до суду не надано жодного доказу в підтвердження використання вищенаведених повноважень з метою захисту соціальних прав позивача щодо перевірки і встановлення у передбачений законодавством спосіб фактів роботи останнього за професіями, які віднесені до Списку № 2, що, у свою чергу, свідчить про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно ненадання позивачем документів щодо його пільгового стажу роботи, оскільки органи ПФУ мають широкий спектр повноважень щодо встановлення фактів, які мають значення при вирішенні питання щодо призначення пенсії на пільгових умовах.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові або службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 88 від 27.07.2023, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, прийняте не на підставі Конституції та законів України, а отже є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі № 200/5095/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі № 200/5095/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 червня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко