Справа № 727/4215/24
Суддя: Одовічен Я. В.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/4215/24
Провадження № 2-а/727/37/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого-судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Гелка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, старшого лейтенанта поліції Лозовського Олександра Володимировича, Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, старшого лейтенанта поліції Лозовського Олександра Володимировича, Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Посилався на те, що постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1816872 від 03.04.2024 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України (порушення вимог розмітки проїзної частини дороги) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Відповідно до вказаної постанови, 03.04.2024 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Galant» д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді з АЗС «БРСМ» пересік подвійну суцільну лінію дорожньої горизонтальної розмітки, чим порушив вимоги п.8.5.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КпАП України.

Із зазначеною постановою позивач не погоджується та вважає, що вона є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач заперечує факт вчинення 03.04.2024 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, оскільки подвійну суцільну лінію дорожньої горизонтальної розмітки не перетинав.

Постанова серії ЕНА №1816872 від 03.04.2024 року не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України.

Зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження пересічення ним подвійної суцільної лінії дорожньої горизонтальної розмітки.

Просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №1816872 від 03.04.2024 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 06.05.2024 року справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

06.06.2024 року ухвалою суду залучено до участі в справі, як співвідповідача Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

13.06.2024 року через електронний суд представником відповідача ГУНП у Вінницькій області було подано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що 03.04.2024 року інспектором СРПП було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, а саме: керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Galant» д.н.з. НОМЕР_1 при виїзді з АЗС БРСМ пересік подвійну суцільну лінію дорожньої горизонтальної розмітки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КпАП України.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Представник вказувала, що правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 , підтверджується винесеною уповноваженою особою постановою та матеріалами відеозапису, здійсненого на портативну бодікамеру поліцейського.

Строк зберігання відеозаписів з портативних та відео реєстраторів, установлених у службових транспортних засобах становить 30 діб.

Однак, враховуючи, що позовну заяву подано із порушенням процесуального строку, відеозапис на момент отримання ГУНП позовної заяви, відповідно до п.3. розділу VІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026, не зберігся.

Доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення ПДР, встановлює наявність адміністративного правопорушення.

Зазначила, що обставини вчинення правопорушення стверджується складеною постановою серії ЕНА №1816872 від 03.04.2024 року, із змісту якої чітко вбачається час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності.

Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

14.06.2024 року від відповідача Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області надійшов диск із відеозаписом з нагрудної бодікамери ІСРПП ВП №3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Лозовського О. із фіксацією події за участі ОСОБА_1 , яка мала місце о 20 год. 00 хв. 03.04.2024 року за адресою: м.Вінниця, вул.Хмельницьке Шосе.

17.06.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді вказала, що аргументи представника відповідача про пропуск позивачем процесуального строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення є неспроможними, оскільки позивачем 11.04.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м.Чернівці була направлена адміністративна позовна заява засобом поштового зв`язку КП «Укрпошта», що підтверджується штампом на конверті. Тобто, позивач звернувся до суду без пропущення процесуального строку, встановленого КпАП України, оскільки оскаржувана постанова була винесена 03.04.2024 року, а позивач звернувся до суду 11.04.2024 року.

Вказувала, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1816872 від 03.04.2024 року жодні посилання на належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України не містить.

Крім того, вказала, що наданий 14.06.2024 року відповідачем відеозапис не містить жодної фіксації події вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Зазначила, що позивач свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України не визнає та заперечує вказані обставини.

Просила позов задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності та відсутності позивача. Позов підтримала та просила задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися про причини своєї відсутності суду не повідомляли.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст.5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.286 КпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 03.04.2024 року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення. Із змісту постанови серії ЕНА №1816872 від 03.04.2024 року вбачається, що о 20 год. 08 хв. по вул.Хмельницьке шосе в м.Вінниця ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Galant» д.н.з. НОМЕР_1 при виїзді з АЗС «БРСМ» пересік подвійну суцільну лінію дорожньої горизонтальної розмітки, чим порушив вимоги п.8.5.1, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КпАП України (а.с.4).

Постановою серії ЕАН №1816872 від 03.04.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.4).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2021 № 1306 (далі - ПДР) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 8.5. ПДР дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює. Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Підпунктом 1.1 пункту 34.1 ПДР передбачено, що вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.

Підпунктом 1.3 пункту 34.1 ПДР передбачено, що подвійна суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири й більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2 + 1) смугами.

Згідно ч. 1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази надають суду учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Отже, належним чином оформлені матеріали фото/відео фіксації є допустимим доказом на підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення.

На наданому відповідачем відео з бодікамер поліцейського, яке розпочинається о 20 год. 15 хв. 28 сек. 03.04.2024 року, зафіксовано, як позивач ОСОБА_1 та поліцейський сидять у службовому автомобілі та уповноважена особа ознайомлює ОСОБА_1 із складеною відносно нього постановою.

При цьому, на вказаному відеозаписі не зафіксовано, як ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Galant» д.н.з. НОМЕР_1 03.04.2024 року, при виїзді з АЗС «БРСМ» пересік подвійну суцільну лінію дорожньої горизонтальної розмітки.

Суд зазначає, що саме по собі описання адміністративного правопорушення в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом його вчинення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування.

За правилами ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не було надано суду доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, а отже не спростовано доводи позивача про те, що він не порушував ПДР України.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст.252 КпАП України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні і беззаперечні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 констатовано, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі N 463/1352/16-а, де вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Пунктом 3 ч. 3ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, позов ОСОБА_1 про скасування постанови серії ЕНА №1816872 від 03.04.2024 року у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 1 ст.6, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КпАП України , ст.2, 8, 9, 72-77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №1816872 від 03.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КпАП України, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Одовічен Я.В.