Справа № 200/13171/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року справа №200/13171/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченко І.В., Казначеєв Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 200/13171/21 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області в якій просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у нездійсненні нового нарахування та виплати ОСОБА_1 суми грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2017 рік) додаткової відпустки як учаснику бойових дії відповідно до пункту 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, та за 28 календарних днів невикористаних додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2015 і 2016 роки відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу II та абзацу 1 пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з урахуванням попередньо виплаченої суми грошової компенсації; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області здійснити нове нарахування та виплату ОСОБА_1 суми грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2017 рік) додаткової відпустки як учаснику бойових дії відповідно до пункту 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, та за 28 календарних днів невикористаних додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2015 і 2016 роки відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу II та абзацу 1 пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з урахуванням попередньо виплаченої суми грошової компенсації.

Спірні правовідносини обумовлені тим, що відповідач при виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки при визначенні суми середньої заробітної плати помилково застосував вимоги Порядку № 260, а не Постанови № 100, що призвело до зменшення суми компенсації та що не відповідає очікуванням позивача.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 200/13171/21 в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року по справі № 200/11928/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Як не заперечується сторонами по справі, 16.04.2021 року відповідачем на виконання рішення суду було сплачено позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2015-2017 роки в розмірі 11307, 66грн.

Згідно Листа відповідача від 05.05.2021 року № 302зі/26102-2021, при визначенні середньоденного грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористані додаткові відпустки було застосовано саме вимоги Порядку № 260. Розмір компенсації становить 11479, 86 грн., що розрахований як - грошове забезпечення за липень 2017 року в сумі 8199, 97грн/30 діб* 42 доби.

З приводу заяви відповідача про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції зазначив наступне.

Згідно ч. 1, 4 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Разом з цим мотивувальна частина рішення суду по справі № 200/11928/20-а не містить висновків щодо визначення правових норм, які підлягають використанню саме при розрахунку середньоденного грошового забезпечення для визначення суми компенсації невикористаної додаткової відпустки; крім цього позовні вимоги, заявлені в межах справи № 200/11928/20-а (згідно описової частини рішення суду), також не містять прохання визначати суму середньоденного грошового забезпечення саме відповідно до Постанови № 100.

Таким чином суд зауважує, що спірні правовідносини, встановлені в межах даної справи, не були врегульовані рішенням суду по справі № 200/11928/20-а, відтак клопотання про залишення без розгляду позову задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Закону України Про відпустки від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР.

Як вже було зазначено вище, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року по справі № 200/11928/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем було здійснено розрахунок та виплату грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік із застосуванням положень Наказу Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року № 260, яким затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання в частині визначення середньоденного грошового забезпечення (далі - Порядок № 260).

Відповідно п. 1 Порядку № 260, ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 8 Розділу ІІІ Порядку № 260 встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

З Листа відповідача від 05.05.2021 року № 302зі/26102-2021 вбачається, що розмір сплаченої компенсації становить 11479, 86 грн. та розрахований як - грошове забезпечення за липень 2017 року в сумі 8199, 97грн./30 діб (календарні дні) * 42 доби (кількість невикористаних днів додаткової відпустки).

Таким чином суд вважає, що відповідачем правомірно здійснено нарахування та виплату невикористаної додаткової відпустки за 2015-2017 роки із визначенням середньоденного грошового забезпечення саме відповідно Порядку № 260.

Посилання позивача на практику Верховного суду по справі № 160/10875/19-а суд вважає недоречним з огляду на те, що в даній постанові аналізується загальне право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку, а не порядок розрахунку такої компенсації; Верховний Суд окремо звернув увагу, що здійснений судом першої інстанції розрахунок суми, що підлягає виплаті як компенсація за вказаний період, не є предметом касаційного оскарження (п. 64).

Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду від 23.10.2019 року по справі №826/8185/18, якою рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2018 в частині залишеній без змін та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 залишено без змін.

Згідно мотивувальної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2018 року, яка залишена без змін, суд застосував при визначенні суми компенсації за невикористану додаткову відпустку положення Постанови № 100.

Проте суд відхиляє посилання позивача на вказану постанову Верховного Суду від 23.10.2019 року по справі №826/8185/18, з огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.

Таким чином застосуваню в межах даної справи підлягає саме правова позиція, викладена Верховним Судом у тому числі в постанові від 14.04.2021 року по справі № 620/1487/20, від 31.05.2021 року по справі № 200/13837/19-а.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 200/13171/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 200/13171/21- залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 червня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко