Справа № 520/33681/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Білова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 р. Справа № 520/33681/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/33681/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправними бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 грудня 2019 року по 01 листопада 2023 р. в межах шести місяців у сумі 82007 (вісімдесят дві тисячі сім) грн. 38 коп.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 грудня 2019 року по 01 листопада 2023 року в межах шести місяців у сумі 82007 (вісімдесят дві тисячі сім) грн. 38 коп.;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 по 01 листопада 2023 року, відповідно до закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050- III (зі змінами та доповненнями);

- зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 по 01 листопада 2023 року відповідно до закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (зі змінами та доповненнями).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 грудня 2019 року по 01 листопада 2023 року в межах шести місяців у сумі 3584,97 грн.

Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Харківській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 по 01 листопада 2023 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050- III (зі змінами та доповненнями).

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 по 01 листопада 2023 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (зі змінами та доповненнями).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 в частині стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 3584,97 грн. та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги у визначеній частині задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що його звільнено зі служби 11 грудня 2019 року, а ураховуючи вимоги ст. 117 КЗпП у відповідача 01 листопада 2023 року виник обов`язок виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тобто середній заробіток повинен бути виплачений позивачу за період з 01 січня 2019 року по 01 липня 2019 року, а саме за 182 дні, що складає 82007 грн. 38 коп. (182 дні Х 450,59 грн.). Зазначає, що при звільненні позивачу належало до виплати 127436 грн. 89 коп., що становить 100%, з яких компенсація за відпустку 2019 року 9170,62 грн., вихідна допомога 91706,23 грн. (відповідно до розрахункового листа - нарахована та виплачена при звільнені), що становить 80%, а також компенсація за відпустки, індексація та за службу у нічний час на суму 26560,04 грн. (нарахована та виплачена за рішенням суду лише 01.11.2023 р.) - 21 % від суми, що підлягала виплаті при звільненні. Вважає, що за таких обставин середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені в межах 6 місяців, становить 82007 (вісімдесят дві тисячі сім) грн. 38 коп., що приймається за 100%, тоді як 21% від зазначеної суми становить 17221 (сімнадцять тисяч двісті двадцять одна) грн. 55 коп., яка підлягає виплаті позивачеві з урахуванням принципу пропорційності, та є належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача відповідно до правовових позицій Верховного Суду у низці постанов, зокрема від 23 грудня 2020 року у справі № 825/1732/17, від 29 грудня 2020 року у справі № 520/11337/18, проте судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення зазначені висновки ураховані не були.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 3584,97 грн., а в іншій частині рішення просить залишити без змін. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в цій частині позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 в період з 07 листопада 2015 року по 11 грудня 2019 року проходив службу в Національній поліції України та відповідно до Наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 10 грудня 2019 року № 417 о/с «По особовому складу» звільнений згідно з п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, через хворобу.

Наказом ГУНП в Харківській області від 10.12.2019 № 417 о/с оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 11.12.2019 (через хворобу).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року ухваленого у справі № 520/13419/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення у вигляді доплати за несення служби в нічний час за період з грудня 2017 року по липень 2019 року, компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2016, 2017 роки, а також індексацію грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.10.2017.

На виконання вказаного рішення суду відповідач здійснив нарахування належних позивачу сум у розмірі 26560,04 грн, які виплатив 01 листопада 2023 р., що підтверджується випискою за особистим рахунком.

Відповідачем середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 11 грудня 2019 року (з дня звільнення зі служби) по 01 листопада 2023 р. (по час повного розрахунку) не нараховано та не виплачено.

Крім того, позивач, через свого представника звернувся до відповідача з вимогою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат», на яку відповідачем листом від 23.10.2023 року № 183аз/119/05/29-2023 відмовлено у нарахуванні та виплаті такої компенсації.

Позивач, не погоджуючись з тим, що відповідачем не виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.07.2019 по 01.11.2023.

Крім того позивач, через свого представника звернувся до відповідача з вимогою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати на підставі закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат», проте Відповідачем листом від 07.11.2023 № М-337/119/05/29-2023 фактично відмовлено позивачу в нарахуванні та виплаті такої компенсації.

Вказана бездіяльність відповідача стала підставою для звернувся позивача до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з розміру заборгованості, дії позивача та відповідача та дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата в розмірі 3584,97 грн.

А також, оскільки ГУНП в Харківській області порушено строки виплати належних позивачу сум при звільненні, а саме виплати індексації грошового забезпечення, доплати за несення служби у нічний час, а також компенсації за невідбуту щорічну відпустку, то позивач має право на виплату йому компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення з 07.11.2015 та по 01.11.2023 включно, то суд дійшов до висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів за період з 07.11.2015 та по 01.11.2023, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З аналізу статей 116, 117 КЗпП України убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП України, неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема, у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 26 листопада 2020 року у справі №520/1365/2020, від 29 листопада 2021 року у справі №120/313/20-а.

Так, у постанові від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, установивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Предметом спору в цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу доплати за несення служби в нічний час, компенсації за невикористану частину щорічної відпустки, а також індексацію грошового забезпечення.

Спірний період у цих правовідносинах охоплює 11.12.2019 (з дня, наступного після звільнення) по 31.10.2023 включно (день, який передує дню повного розрахунку).

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі - «Закон №2352-ІХ») у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19 липня 2022 року.

Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року і після цього.

Період з 10.07.2019 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 до 31.10.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 та від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22.

Тож, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 та від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач, звертаючись з позовом до суду просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 11.12.2019 по 01.11.2023 в межах шести місяців у сумі 82007 грн. 38 коп., то в силу імперативного припису 117 КЗпП розрахунок суми середнього заробітку за час затримки цієї виплати повинен бути здійсненний в межах шести місяців (з 19.07.2022 по 19.01.2023).

За розглядуваний період затримка розрахунку при звільненні тривала з 19.07.2022 по 19.01.2023, всього 185 днів.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 450,59 грн, що підтверджується довідкою відповідача від 29.05.2023 №310 (а.с. 22).

Враховуючи редакцію статті 117 КЗпП України, викладену відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», на корить позивача (за період шість місяців) необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 83359,42 грн. (450,59 *185).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.02.2024 року у справі №420/11416/23, враховуючи межі позовних вимог позивача, а також застосування чинної редакції ст.117 КЗпП України щодо періоду починаючи з 19.07.2022 по 19.01.2023, судова колегія за наслідкам апеляційного перегляду цієї справи дійшла висновку, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог у розмірі 82007, 38 грн (сума заявлених позовних вимог, яка, з урахуванням, ст. 308 КАС не може бути збільшена судом апеляційної інстанції).

Судом першої інстанції не враховано вищенаведених обставин та помилково дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 3584,97 грн, враховуючи дані розміщені на офіційному сайті Національного банку України, встановлених станом на дату звільнення позивача, розміру облікової ставки НБУ у 16% річних.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, колегія суддів уважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення в зміненій редакції.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 по справі № 520/33681/23 - змінити шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення в такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 грудня 2019 року по 01 листопада 2023 року у сумі 82007 (вісімдесят дві тисячі сім) грн. 38 коп.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 по справі №520/33681/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий