Справа № 200/689/24
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року Справа№200/689/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:

визнання неправомірними дії щодо неврахування усіх записів за трудовою книжкою серія НОМЕР_1 до страхового та пільгового стажу періодів роботи та неврахування всіх даних про періоди роботи, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5);

зобов`язати повторно розглянути заяву від 14.11.2023 № 881 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 30.09.2023 на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішенні Верховного суду по справі № 360/3611/20, та врахувати усі записи трудової книжки серія НОМЕР_1 до страхового та пільгового стажу періодів роботи та врахувати всі дані про періоди роботи, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5);

зобов`язати зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 періоду навчання з 01.09.1988 по 26.06.1992 та періоду проходження строкової військової служби з 23.06.1992 по 03.12.1992;

зобов`язати зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи:

- 08.05.1991 по 20.12.1991 на підприємстві АКХЗ, в цеху серочистки №1 на посаді слюсаря ремонтника 2 розряду;

- 21.01.1993 по 31.07.1996 на підприємстві ТОВ «КОНКУРЕНТ» на посаді вогнетривника 5 разряду;

- 10.01.2008 по 01.11.2008 за професією вогнетривника на гарячих ділянках робіт 3 розряду на дільниці з ремонту промислових печей і виконував роботи з ремонту коксових печей в діючих цехах коксохімічних та металургійних заводів України, а саме: ПРАТ «Авдіївський КХЗ»;

- 29.06.2010 по 26.10.2010 за професією вогнетривника на гарячих ділянках робіт 6 розряду на дільниці з ремонту промислових печей і виконував роботи з ремонту коксових печей в діючих цехах коксохімічних та металургійних заводів України, а саме: ПРАТ «Авдіївський КХЗ»;

- 01.11.2013 по 05.05.2014 за професією вогнетривника на гарячих ділянках робіт 6 розряду на дільниці з ремонту промислових печей і виконував роботи з ремонту коксових печей в діючих цехах коксохімічних та металургійних заводів України, а саме: ПРАТ «Авдіївський КХЗ»;

- 28.09.2016 по 23.12.2016 на ТОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ», вогнетривником на гарячих ділянках робіт 6 розряду в дільниці №2;

- 14.01.2019 по 09.06.2021 за професією вогнетривника на гарячих ділянках робіт 6 розряду на дільниці з ремонту промислових печей і виконував роботи з ремонту коксових печей в діючих цехах коксохімічних та металургійних заводів України, а саме: ПРАТ «Авдіївський КХЗ»;

- 06.08.1996 по 08.10.1996 на ТОВ «ІНКОТЕХ» ЛТД, вогнетривником 5 розряду;

- 21.10.1996 по 25.06.2004 на ПРАТ «АКХЗ» у виробництві коксового цеху (КЦ №2-бригада з регулювання та обігріву печей) за професією вогнетривника (на гарячих роботах);

- 10.11.2004 по 11.07.2007 на ПРАТ «АКХЗ» у спеціалізованому цеху з ремонту коксохімічного обладнання (СЦРКО №2) за професією вогнетривника (на гарячих роботах);

- 20.09.2007 по 15.12.2007 на ТОВ «КВАРТАЛ», вогнетривником;

- 19.11.2009 по 21.06.2010 на ПРАТ «АКХЗ» у виробництві коксового цеху (КЦ №4) за професією вогнетривника (на гарячих роботах);

- 06.03.2017 по 23.09.2018 на ПРАТ «АКХЗ» у виробництві коксового цеху (КЦ №4) за професією вогнетривника (на гарячих роботах);

- 10.06.2021 по 20.06.2023 на ТОВ «КОНКОРД ІНЖИНІРИНГ Україна» за професією вогнетривника, зайнятого на гарячих ділянках робіт 6 розряду на дільниці з ремонту коксохімічного устаткування і виконував роботи з ремонту коксових печей в діючих цехах коксохімічних та металургійних заводів України, а саме ПРАТ «АКХЗ»;

- 13.07.2023 по сьогодні, працює на ТОВ «ОРФЕЙ» Запоріжжя, вогнетривником 6 розряду;

зобов`язати призначити та нарахувати виплату пенсійного забезпечення за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 30.09.2023 на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішенні Верховного суду по справі № 360/3611/20;

стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, проте отримав відповідь на звернення громадян, в якій зазначено, що по вказаній заяві проставлено статус «помилково», оскільки у наданій трудовій книжці відсутня печатка, підпис та дата на першій сторінці. Позивач зазначає, що відповідач протиправно не прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, але фактично не врахував усіх записів за трудовою книжкою до страхового та пільгового стажу роботи та фактично відмовив у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, виклавши цю відмову у вигляді відповіді на звернення. Також з невідомих підстав та причин до страхового та пільгового стажу не зараховано всі періоди роботи з урахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Позивач зазначає що на підтвердження стажу ним надано всі підтверджуючі документи в зв`язку з наведеним просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 12 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою від 30 квітня 2024 року витребувано докази у справі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, надав пояснення, що заяві позивача про призначення пенсії проставлено статус «помилкова», оскільки у наданій трудовій книжці відсутні печатка, підпис та дата на першій сторінці. Листом від 05.12.2023 № 24112-22795/С-02/8-0500/23 надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 15.11.2023 щодо умов призначення пенсії.

Відповідач зауважує, що позивач не звертався до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії, визначеною додатком 2 до Порядку № 22-1, тому є неприйнятними доводи позивача, що листи-відповіді підтверджують звернення позивача до УПФУ з заявою та що листи-відповіді фактично є рішенням про відмову в перерахунку пенсії. В зв`язку з наведеним вважає передчасними вимоги щодо зарахування страхового та пільгового стажу позивача та призначення пенсії.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Тому, відповідно до наведених норм, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, враховуючи обставини збройної агресії проти України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 .

14.11.2023 ОСОБА_1 звернувся з заявою № 881 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». По вказаній заяві проставлено статус «помилкова», оскільки у наданій трудовій книжці відсутні печатка, підпис та дата на першій сторінці.

15.11.2023 ОСОБА_1 звернувся з письмовим зверненням, яке зареєстровано за № ВЕБ-05001-Ф-С-23-273959, розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до Закону України від 02.10.1996 № 393/96 «Про звернення громадян».

Листом від 05.12.2023 № 24112-22795/С-02/8-0500/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відповідь ОСОБА_1 щодо умов призначення пенсії.

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містить записи про навчання, службу та роботу позивача з підписами відповідальних осіб та печатками підприємств, посилання на Накази про прийняття та звільнення, починаючи з 01.09.1988.

Титульна сторінка трудової книжки заповнена частково, містить прізвище, ім`я та по батькові працівника, його дату народження, печатка відсутня.

Позивачем надані суду копії диплому серії НОМЕР_3 , військового квитку серії НОМЕР_4 , довідку ОК-5, копії наказів про атестації робочих місць АКХЗ, МАК, довідки про підтвердження труд стажу АКХЗ, КОНКОРД, МАК, копію переліку робочих місць та посад СПИСОК 1 ТОВ КОНКОРД.

На підставі наданих доказів позивач вважає рішення відповідача протиправним та просить задовольнити позовні вимоги.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд зазначає, що відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до приписів частини 4 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а саме положеннями Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до статті 62 Закон №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до пунктів 1.7, 1.8 якого, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Розділом 2 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період робот; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка; атестація робочого місця.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162) до підпункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року (далі Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно пункту 2.11 розділу 2 Інструкції 162, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або зміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.12 розділу 2 Інструкції 162, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

У той же час, здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Таким чином, відсутність на титульній сторінці печатки організації, що видала трудову книжку, що є порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, не може впливати на встановлення факту роботи позивача, які підтверджені записами про роботу ОСОБА_1 в самій трудовій книжці та завірені належним чином.

Отже доводи позивача щодо неналежного розгляду відповідачем наданих документів для призначені пенсії та безпідставного не прийняття до уваги записів трудової книжки, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Таким чином відповідач безпідставно не прийняв відповідне «Рішення про відмову в призначені пенсії», відповідно до положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Окрім того відповідач ввів в оману суд, надавши пояснення, що позивач не звертався із заявою про призначення пенсії, проте на виконання ухвали суду про витребування доказів надав відповідну заяву ОСОБА_1 від 14.11.2023.

Відповідачем не надано обґрунтованих пояснень та причин не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів роботи з урахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу та відповідно до наданих довідок про роботу, навчання та службу позивача. Законодавство не містить порядку залишення без розгляду заяви про призначення пенсії з підстав надання заяві статусу «помилкова».

Стосовно позовних вимог щодо зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періодів навчання з 01.09.1988 по 26.06.1992 та проходження строкової військової служби з 23.06.1992 по 03.12.1992 суд дійшов таких висновків.

За матеріалами справи позивач навчався з 01.09.1988 по 26.06.1992р. у Донецькому політехнікуму Міністерства металургії СРСР по спеціальності «Устаткування коксохімічних заводів», а у період практики позивач працював з 08.05.1991 по 20.12.1991 на підприємстві АКХЗ, в цеху серочистки №1 на посаді слюсаря ремонтника 2 розряду, Список №1, після навчання позивач проходив строкову військову службу з 23.06.1992 по 03.12.1992р.

Щодо періоду навчанні у технікумі при вирішенні спору в цій частині суд застосовує законодавство, яке діяло на час навчання позивача.

Зокрема, Законом України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» № 103/98-ВР від 10 лютого 1998 року, а саме частиною 1 статті 38 дійсно передбачено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Проте, за змістом статті 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту», професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 вказаного Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Суд зауважує, що Закон України «Про освіту» від 23 травня 1991 року №1060-XII в редакції, яка діяла на час навчання позивача, передбачав, що професійно-технічними закладами освіти є: професійно-технічне училище, професійно-художнє училище, професійне училище соціальної реабілітації, училище-агрофірма училище-завод, вище професійне училище, навчально-виробничий центр, центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів, навчально-курсовий комбінат, інші типи закладів, що надають робітничу професію (частина 1 статті 41).

При цьому у статті 43 вказаного Закону №1060-XII зазначено, що вищими закладами освіти є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Відповідно до статусу вищих закладів освіти встановлено чотири рівні акредитації:

перший рівень - технікум, училище, інші прирівняні до них вищі заклади освіти;

другий рівень - коледж, інші прирівняні до нього вищі заклади освіти;

третій і четвертий рівні (залежно від наслідків акредитації) - інститут, консерваторія, академія, університет.

Отже, технікум, у якому позивач навчався у вказаний період, не відноситься до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, через що навчання в технікумі не підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Також при розгляді справи судом встановлено, що позивач працював під час навчання в порядку проходження виробничої практики з 08.05.1991 по 20.12.1991 на підприємстві АКХЗ, в цеху серочистки №1 на посаді слюсаря ремонтника 2 розряду, Список №1. Вказаний період підлягає зарахуванню до пільгового стажу на загальних підставах.

Суд також зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Підсумовуючи викладене, суд встановив, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.11.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії.

Водночас, суд зауважує, що відповідачем фактично не здійснено обрахунку страхового та пільгового стажу позивача відповідно до наданих документів.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях щодо обставин, які на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Крім того, суд не має підстав підміняти здійснення функцій органу Пенсійного фонду як уповноваженого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого відноситься розгляд заяв про призначення пенсії та розрахунок відповідних періодів стажу особи, яка звернулась із такою заявою.

Таким чином, метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення порушених прав, і у суду відсутні підстави вважати, що відповідач не зарахує певні періоди трудової діяльності до страхового чи пільгового стажу позивача, а отже вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на припущеннях та є передчасними.

Тому щодо способу захисту порушених прав позивача суд вказує, що згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 14.11.2023 та зобов`язання повторно розглянути зазначену заяву з урахуванням висновків суду про належність записів в трудовій книжці та підстав зарахування до пільгового стажу періодів навчання та проходження військової служби.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 132 КАС України, яка передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані копії договору від 03.02.2024 про надання правової допомоги, додатку до договору від 03.02.2024 із зазначенням гонорару в сумі 10000,00 грн. Посилань на правову допомогу при розгляді цієї справи в Донецькому окружному адміністративному суді надані документи не містять.

За приписами статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

До правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказана правова позиція щодо визначення витрат на правову допомогу в адміністративному судочинстві викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Всупереч наведеним приписам статті 134 та частини 9 статті 139 КАС України позивачем не надані детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також докази, що послуги адвоката пов`язані з розглядом цієї справи № 200/689/24.

Крім того відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку тощо).

За таких обставин надані документи не дозволяють встановити обсяг, склад та вартість правової допомоги адвоката при розгляді цієї справи в Донецькому окружному адміністративному суді, через що до судових витрат у справі включається лише сума сплаченого позивачем судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що спір виник через протиправну бездіяльність відповідача, а позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн, вказана сума підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначенні пенсії за віком від 14.11.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначенні пенсії за віком від 14.11.2023 з урахуванням висновків суду про належність записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , підстав зарахування до пільгового стажу періодів навчання та проходження військової служби.

У задоволенні решт позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов