Справа № 520/7494/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Зоркіна Ю.В.

21 червня 2024 р. Справа № 520/7494/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), що полягали у не проведенні нарахування та виплати йому грошового забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004 включно;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004 включно;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу на суму незаконно недоплаченого грошового забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004 включно індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу на суму незаконно недоплаченого грошового забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004 включно компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу за весь час затримки повного розрахунку грошового забезпечення при звільненні 14.08.2012 з військової служби по день ухвалення судом рішення у даній справі середній заробіток відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що йому не виплачено грошове забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004 включено, що є підставою для донарахування та виплати останнього з урахуванням положень Законів України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі Закон № 1282-XII), «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити за весь час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби по день ухвалення судом рішення у даній справі середнього заробітку відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Позивач вказує, що у період з 05.08.2004 по 08.11.2004 він проходив військову службу у військовій прокуратурі Чернігівського гарнізону Північного регіону України, відповідно до наказів військового прокурора Чернігівського гарнізону № 83 від 05.08.2004 та № 125 від 03.11.2004, на посаді помічника військового прокурора Чернігівського гарнізону Північного регіону України та знаходився на фінансовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ). За час проходження позивачем військової служби у військовій прокуратурі, службовими особами в/ч НОМЕР_2 будь-яких роз`яснень з питань застосування нормативно-правових актів щодо виплати йому грошового забезпечення не надавалось, повідомлень про її розміри, відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі Закон № 108/95-ВР) не здійснювалось.

Відповідно до директиви Міністра оборони України від 30.09.2005 № 322/1/017, в/ч НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) була розформована, правонаступником якої визначена в/ч НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ). Директивою Міністра оборони України від 02.09.2013 № Д-322/1/03 в/ч НОМЕР_3 розформована 31.12.2013, та правонаступником визначена в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

В обґрунтування позову позивачем також зазначено, що з отриманої ним довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/9078 від 17.07.2020 про нараховане йому грошове забезпечення вбачається, що всупереч вимог ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), в/ч НОМЕР_2 йому не нараховане не виплачене по даний час грошове забезпечення за період з 05.08.20004 по 31.08.2004 включно.

Позивач вважає, що відповідачем, як правонаступником, протиправно відмовлено йому у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за вищезазначений період, про що позивачу повідомлено листом в/ч НОМЕР_1 від 15.04.2021 № Г-4/58.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову у відзиві відповідач в/ч НОМЕР_1 посилається на те, що в спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням норм чинного законодавства України. Вважає, що виплати грошового забезпечення позивачу проведені у повному обсязі.

Відповідачем у відзиві зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів не виплати йому грошового забезпечення за серпень 2004, перебуваючи у відрядженні у Генеральній прокуратурі України із залишенням на військовій службі.

Відповідач зауважує, що первинні документи (накази військового прокурора Чернігівського гарнізону, відомості грошового забезпечення, додаткові відомості грошового забезпечення, меморіальні ордери та інше), на підставі яких проводиться нарахування та виплата грошового забезпечення позивачем не надані. Вважає, що докази, надані позивачем не є належними та допустимими доказами доводів, наведених позивачем, адже зміст довідки відділу обробки запитів Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/9078 від 17.07.2020 в розділі «серпень 2004» підтверджують фактичну відсутність доказів, а не докази не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004, оскільки у відповідному розділі зазначено «не значиться». Тому сама по собі довідка не містить підтверджень не нарахування позивачу грошового забезпечення за спірний період. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів не виплати йому грошового забезпечення за серпень 2004, перебуваючи у відрядженні у Генеральній прокуратурі України із залишенням на військовій службі.

Відповідач також у відзиві зазначив, що, відповідно до витягу з наказу військового прокурора Чернігівського гарнізону від 03.11.2004 № 125 позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога за період з 05.08.2004 по 08.11.2004, а також позивачем використана відпустка за 2004 рік в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення компенсації втрати частини доходів, відповідачем у відзиві зазначено, що позивачем жодного обрахунку не додав, не зазначив, з якої саме суми слід її обраховувати, адже у розумінні вимог п. 4 Постанови КМУ від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Стосовно вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за період, вказаний у позові, відповідачем зазначено, що в/ч НОМЕР_1 не є правонаступником в/ч НОМЕР_4 . Позивач у спірний період проходив військову службу у військовій прокуратурі Чернігівського гарнізону, проте в подальшому проходив військову службу на посаді помічника військового прокурора Житомирського гарнізону та перебував на фінансовому забезпеченні іншої військової частини.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту відомостей, зазначених у архівних довідках Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 17.07.2020 № 179/1/9078 (а.с. 20) та № 179/1/4579 від 04.06.2021 (а.с.100) , позивач у вересні 2004 отримав грошове забезпечення за два місяці - серпень та вересень у загальній сумі 1 921.00 грн, що підтверджується як складанням сум нарахованого грошового забезпечення у серпні 2004 810.82 грн та у вересні 2004 1 110.22 грн так і складанням сум грошового забезпечення отриманого на руки за вказані місці серпень 2004 386.10 грн, вересень 2004 -1 534.94 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у вказаних довідках міститься інформація про наявність підпису позивача у графі «отримано на руки» в тому числі суми 1 534.94 (грошове забезпечення за серпень - вересень 2004) та 1 146.05 (забезпечення за жовтень), підпис в графі отримано на руки 386.10 - відсутній, аналогічні за змістом відомості зазначені у роздавальній відомості за вересень 2004 № 9/1.

Оскільки встановлено відсутність порушеного права позивача, судом зроблено висновок про відсутність підстав для зобов`язання в/с НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення позивачу за період з 05.08.2004 по 31.08.2004 включно, індексацію відповідно до Закону № 1282-XII, компенсацію відповідно до Закону №2050-ІІІ та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, які є похідними від визнання протиправною бездіяльності, яка виразилася у невиплаті грошового забезпечення за серпень 2004.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

З оскаржуваним судовим рішенням позивач не погоджується з підстав винесення із не правильним застосуванням норм матеріального права, істотним порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржуване рішення обґрунтовано доказами, які подані відповідачем з порушенням встановленого процесуального строку.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що 05.05.2021 ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний процесуальний строк з дня отримання вказаної ухвали на подання відзиву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

На виконання ухвали, відповідачем 03.06.2021 на адресу суду надіслано відзив із доданням до нього копій запитів відповідача на отримання публічної інформації зокрема до Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого та до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 25.05.2021 без надання клопотання про поновлення або продовження встановленого 15-ти денного процесуального строку для надання таких доказів суду до закінчення цього строку.

Позивач вважає, що, оскільки ухвала про поновлення або продовження встановленого 05.05.2021 судом строку для надання доказів не постановлялась, судом першої інстанції з порушенням вимог ч. 8 ст. 79 КАС України прийнято до розгляду докази відповідача, а саме лист Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого № 304 від 04.06.2021 з доданими до нього копіями наказів, архівних довідок Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 17.07.2020 № 179/1/9078 та № 179/1/4579 від 04.06.2021 із фотокопією роздавально-розрахунковою відомістю та іншими письмовими доказами, якими безпідставно обґрунтовано рішення по справі.

Крім того в апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення суду обґрунтовано доказами, одержаними відповідачем з порушенням порядку, визначеного Конституцією України та встановлених, зокрема, Законами України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі Закон № 2939-VI) та Законом України «Про інформацію» № 2657-XI від 02.10.1992 (далі Закон № 2657-XI).

Тобто, відповідач, будучі суб`єктом владних повноважень, з метою протиправного збирання , зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про позивача, без його згоди, обґрунтувавши свої неправомірні дії, посилаючись на Закон № 2939-VI, скерував до розпорядників інформації запити на отримання конфіденційної інформації про фізично особу позивача, що не належить до виконання його повноважень, пов`язаних зі здійсненням функцій держави.

Позивач вважає, що при прийнятті рішення, з порушенням ч. 1 ст. 74 КАС України, судом першої інстанції взято до уваги ті письмові докази, які одержані відповідачем на підставі протиправно надісланих запитів на отримання публічної інформації.

Також позивач в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не застосовано норми закону, які мали бути застосовані, зокрема п.п. 3.3, 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 72 від 19.02.2001, яке діяло на час виникнення спірних відносин.

Отже, на думку позивача, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, якими підтверджується фактична виплата позивачу грошового забезпечення за серпень 2004, яким може слугувати лише відповідний видатковий касовий ордер або належно оформлена платіжна (розрахунково-платіжна) відомість відповідача, що містить дані не тільки про його нарахування, а також підпис позивача у відповідній графі про фактичне його отримання із зазначенням одержаної суми (гривень словами, копійок цифрами).

Обґрунтованість позовних вимог щодо фактичної невиплати позивачу по даний час грошового забезпечення за серпень 2004, містять дані роздаточної відомості № 9/1 за вересень 2004 про відсутність у відповідній графі підпису позивача про фактичне одержання ним готівки за серпень 2004 із сумою 386.10 грн.

Також в апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки обставинам, що у роздаточній відомості № 9/1 за вересень 2004 вказані дані про підсумкову загальну суму до видачі всім особам готівки за відомістю у загальному розмірі 18 612.13 грн, з яких фактично видано готівки зазначеним у ній особам на підсумкову загальну суму лише 15 646.71 грн, тобто за цією відомістю не видано особам коши на загальну суму 2 965.42 грн у тому числі позивачу за серпень 2004 в сумі 386.10 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, просить залишити судове рішення без змін та відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву. Стосовно посилання позивача на одержання відповідачем доказів з порушенням встановленого законом порядку, у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що отримані відповідачем відомості не відносяться до інформації, яка має статус «конфіденціальна» або з «обмеженим доступом», а суб`єкт, відносно якого запитується інформація уповноважений на виконання функцій держави як керівник Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Об`єднаних сил, проходить публічну службу.

Також відповідачем подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропущенням строку позовної давності, в якому посилається на постанову Верховного Суду від 11.02.2021 по справі № 240/532/20, зазначено, що адміністративний позов позивачем подано у 2021, тоді як згідно приписів ст. 122 КАС України оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які виникли у відносинах, пов`язаних з проходженням публічної служби, має бути вчинено у місячний строк.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід частково скасувати і змінити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.07.1999 до 31.07.2003 навчався на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого в якості студента, а з 01.08.2003 добровільно через ІНФОРМАЦІЯ_1 призваний на військову службу в якості курсанта ІНФОРМАЦІЯ_2 , після закінчення якого здобув кваліфікацію юриста, офіцера військового управління тактичного рівня та присвоєно звання «лейтенант юстиції».

Наказом начальника військово-юридичного факультету № 80 від 01.08.2003 позивач зарахований до списків особового складу факультету, зарахований на всі види забезпечення по курсантській нормі, присвоєно військове звання «рядовий» та призначено на посаду курсанта.

Наказом № 86 від 26.06.2004 позивача виключено зі списків особового складу факультету з 27.07.2004 та відряджено на підставі наказу Міністра оборони України № 382 від 26.06.2004 до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі

Наказом військового прокурора Чернігівського гарнізону від 05.08.2004 № 83 призначений помічником військового прокурора Чернігівського гарнізону з 05.08.2004, зарахований до списків особового складу та взятий на всі види забезпечення (а.с.18).

Наказом військового прокурора Чернігівського гарнізону від 03.11.2004 № 125 звільнений з посади помічника військового прокурора Чернігівського гарнізону з 03.11.2004, виключений зі списків особового складу військової прокуратури та знятий з усіх видів забезпечення (а.с. 19).

Наказом № 116 від 13.08.2012 позивача з 14.08.2012 звільнено з посади заступника військового прокурора Житомирського гарнізону Центрального регіону України у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас на підставі пункту «г» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів) (а.с. 26).

ОСОБА_1 з отриманої архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/9078 від 17.07.2020 про нараховане грошове забезпечення дізнався про не нарахування та не виплату йому в/ч НОМЕР_2 , правонаступником якої є в/ч НОМЕР_1 , по даний час грошового забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004 (а.с. 20-21).

Листом відповідача від 15.04.2021 (вих. № Г-4/58) позивачу відмовлено в нарахуванні та виплаті його грошового забезпечення за вказаний спірний період (а.с. 23).

Не погодившись з отриманою відповіддю, позивач звернувся до суду з позовом.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. ст. 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (в подальшому - Закон № 2011-ХІІ) законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей складається з цього Закону, інших актів законодавства України. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов військової служби.

Грошове утримання прокурорів, слідчих, службовців та інших працівників військових прокуратур, відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України «Про прокуратуру», від 05.11.1991 № 1789-XII (далі Закон № 1789-XII), здійснюється Міністерством оборони України.

Згідно із ч. 2 ст. 461 Закону № 1789-XII військовослужбовці військових прокуратур проходять службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Як визначено п. 1.1. Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 05.03.2001 № 75 (далі Порядок № 75), грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов військової служби. Воно складається з окладів грошового утримання та додаткових видів грошового забезпечення. До окладів грошового утримання належать оклади за військовим званням та посадові оклади. Додаткові види грошового забезпечення включають підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, одноразові й щомісячні винагороди, морське грошове забезпечення, матеріальні та грошові допомоги і премію.

При цьому, згідно із 1.7. Положення № 75, розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.

Наказом Міністра оборони України від 28.10.2006 за № 625 визнаний таким, що не застосовується у Збройних Силах України наказ Міністра оборони СРСР від 30.03.1973 № 80.

Наказом Міністра оборони СРСР від 30.03.1973 № 80 затверджене Положення про фінансове господарство військової частини Радянської армії і військово-морського флоту (далі Положення № 80).

Статтею 111 Положення № 80 визначалось, що виплата грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям військової частини проводиться за роздавальними відомостями. Підставою для складання роздаточних відомостей слугують: затверджені у встановленому порядку штати військової частини і штатні розклади; норми грошового забезпечення; накази та інші документи про призначення на посаду і проходження служби особовим складом; табелі обліку робочого часу.

Згідно із статтею 113 Положення № 80, роздаточні відомості складаються, зокрема, на виплату грошового забезпечення офіцерам (форма № 13) службою фінансового забезпечення і підписуються командиром військової частини та начальником фінансового забезпечення.

У випадках, коли грошове забезпечення виплачується не за повний місяць або проводиться виплата по перерахунку, у тексті роздаточної відомості або на її звороті начальником фінансового забезпечення складається детальний розрахунок, нарахованої до виплати суми із додаванням документів, які послугували підставою до виплати суми. Розрахунок підписується начальником фінансового забезпечення військової частини (ст. 115 Положення № 80).

Виплата грошового забезпечення, зокрема, офіцерам проводиться казначеєм (у військових частинах, де посада казначея штатом не передбачена, - начальником фінансового забезпечення. Зведена відомість підписується начальником фінансового забезпечення та затверджується командиром військової частини (ст. 120 Положення № 80).

Військовослужбовці розписуються у роздаточних відомостях в отриманні грошового забезпечення чорнилами або кульковою ручкою (ст. 121 Положення № 80).

Грошове забезпечення, зокрема офіцерам виплачується за пред`явленням розрахункової книжки з одночасним вилученням з неї контрольного талону за відповідний місяць з розпискою отримувача (ст. 123 Положення № 80).

По закінченню виплати грошового забезпечення начальник фінансового забезпечення військової частини та командир підрозділу зобов`язані підвести по всіх графам роздаточної відомості підсумок «виплачено по відомості» та засвідчити такий підсумок своїм підписом.

Якщо окремим військовослужбовцям грошове забезпечення протягом зазначеного терміну не було виплачено, начальник фінансового забезпечення та командир підрозділу зобов`язані зробити в графі «розписка в триманні» проти прізвища зазначених осіб позначку штампом або цвітним олівцем «Не видано», а також скласти у кінці кожної відомості поіменний список цих осіб, вивести за списком загальний підсумок з вказівкою по всім графам відомості сум, що належать до виплати та засвідчити список своїм підписом (ст. 124 Порядку № 80).

Відповідно до ст. 128 Порядку № 80, зарахування військовослужбовців на грошове забезпечення здійснюється на підставі, зокрема, офіцерів розрахункової книжки з одночасною реєстрацією осіб, що зараховуються на грошове забезпечення, у книзі реєстрації.

Долучені до матеріалів справи архівні довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 17.07.2020 № 179/1/9078 (а.с.20) та № 179/1/4579 від 04.06.2021 (а.с.100) відносно нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у серпні-жовтні 2004 містяться наступні відомості :

VIII не значиться,

IX (містить два показники) :

оклад по військовому званню :110.00 грн, 110.00 грн;

посадовий оклад : 276.10 грн та 297.00 грн;

надбавка за вислугу років :19.31 грн та 20.35 грн;

100 % надбавка : 405.41 грн та 427.35 грн;

надбавка за таємність : «-» та 29.70 грн;

премія 33.3 % : 20.15 грн та 234.17 грн;

всього нараховано: 810.82 грн (VIII) та 1 110.22 грн (ІХ);

до видачі на руки 386.10 грн та 1 534.94 грн;

X оклад по військовому званню :110.00 грн;

посадовий оклад : 297.00 грн;

надбавка за вислугу років : 20.35 грн;

100 % надбавка : 427.35 грн;

надбавка за таємність: 26.70 грн;

премія 33.3 %: 291.35 грн;

всього нараховано 1 146.05 грн;

до видачі на руки : 1146.05 грн.

В матеріалах справи також мається архівна копія роздаточної відомості № 9/1 за вересень 2004 в/ч НОМЕР_2 , військова прокуратура Чернігівського гарнізону (а.с. 192), із змісту якої вбачається, що за цією відомістю видано готівкою на руки 15 646.71 грн. Правильність записів у відомості посвідчена підписом командира в/ч НОМЕР_2 та членом ВПК.

Із означеної роздаточної відомості № 9/1 за вересень 2004 в/ч НОМЕР_2 , військова прокуратура Чернігівського гарнізону, убачається факт виплати грошового забезпечення: військовому прокурору ОСОБА_2 931.06 грн і 4 137.00 грн, заступнику військового прокурора ОСОБА_3 451.87 грн і 2 409.35 грн, старшому помічнику військового прокурора ОСОБА_4 3 142.90 грн, помічнику військового прокурора ОСОБА_1 1 534.94 грн, старшому слідчому ОСОБА_5 1 835.81 грн, слідчому ОСОБА_6 1 203.78 грн, а всього грошового забезпечення у сумі 15 646.71 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи позивача ОСОБА_1 про факт невиплати йому суми грошового забезпечення в розмірі 386.10 грн, нарахованої в/ч НОМЕР_2 , військова прокуратура Чернігівського гарнізону, за період служби з 05.08.2004 по 31.08.2004 підтверджується зазначеними вище документами, та встановленим фактом відсутності підпису позивача у роздаточній відомості № 9/1 за вересень 2004 (форма № 13 до статей 113, 125 Положення № 80, додаток № 6 до цього Положення) про отримання суми грошового забезпечення у розмірі 386.10 грн.

При цьому, колегія суддів зауважую, що спір між учасниками справи, що розглядається, з приводу розміру грошового забезпечення за вказаний період відсутній.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів зворотного судам першої та апеляційної інстанції відповідач не надав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У відповідності до статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статті 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно з пунктом 2 такого Порядку, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Щодо позовної вимоги про проведення індексації грошового забезпечення, колегія суддів дійшла висновку, що така вимога є передчасною, оскільки питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 101%, у взаємозв`язку з розміром сум що має бути виплачена позивачу, належить до компетенції відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу відповідної суми, відтак у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду.

Також колегія суддів дійшла висновку щодо передчасності вимоги позивача про виплату йому компенсації втрати частини доходів, з огляду на таке.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»)

Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

У той же час статтею 4 Закону № 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі грошового забезпечення. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.

Тобто, на момент звернення позивача до суду, виплата грошового забезпечення за період 05.08.2004 по 31.08.2004 у розмірі 386.10 грн відповідачем не була здійснена.

В свою чергу, зі змісту норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» можна дійти висновку, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

Колегія суддів також зазначає, що Верховний Суд вже неодноразово, зокрема у постановах від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, від 16.07.2020 у справі № 400/2884/18, від 20.01.2021 у справах № 200/4185/20-а та № 240/12238/19, від 05.03.2021 у справі № 120/3276/19-а, від 31.03.2021 у справі № 340/970/20 та інш, викладав висновки щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби, які підлягають врахуванню під час розгляду цієї касаційної скарги.

Практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи.

Колегія суддів також зазначає, що оскільки умовами застосування частини першої ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17

Урахувавши допущену в/ч НОМЕР_2 протиправну бездіяльність яка полягає у невиплаті позивачу , з метою належного захисту та відновлення порушеного права позивача колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовної вимоги позивача ОСОБА_1 , а саме шляхом зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні 14.08.2012.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції обґрунтовано доказами, одержаними відповідачем з порушенням порядку, визначеного Конституцією України та встановлених, зокрема, Законами України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі Закон № 2939-VI) та Законом України «Про інформацію» № 2657-XI від 02.10.1992 (далі Закон № 2657-XI). Тобто, відповідач, будучі суб`єктом владних повноважень, з метою протиправного збирання , зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про позивача, без його згоди, обґрунтувавши свої неправомірні дії, посилаючись на Закон № 2939-VI, скерував до розпорядників інформації запити на отримання конфіденційної інформації про фізично особу позивача, що не належить до виконання його повноважень, пов`язаних зі здійсненням функцій держави.

Колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права, в разі не згоди з діями відповідача щодо скерування до розпорядників інформації запити на отримання конфіденційної інформації, оскаржити дані дії в судовому порядку.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки судом прийнято відзив на позовну заяву, який подано з пропуском строку на подачу відзиву на позовну заяву, клопотання про поновлення або продовження встановленого 15-ти денного процесуального строку для надання таких доказів суду до закінчення цього строку відповідачем не заявлялось, колегія суддів зазначає, що зазначена обставина не може бути беззаперечною підставою для неврахування обставин, викладених відповідачем.

Також колегія суддів зазначає, що в/ч НОМЕР_1 зверталась до суду першої інстанції з клопотанням про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з підстав попущення позивачем строків, встановлених ст. 122 КАС України. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року у задоволені клопотання військової частини НОМЕР_1 відмовлено. Судом першої інстанції справа № 520/7494/21 вирішена по суті, шляхом винесення 02.09.2021 року рішення, яке відповідачем в апеляційному порядку не оскаржено.

Колегія суддів зауважує, що серед підстав, визначених ч. 3 ст. 317 КАС України, для обов`язкового скасування судового рішення відсутня така підстава як порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, у зв`язку з чим відмовляє відповідачу у задоволені клопотання, що надійшло до суду апеляційної інстанції про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з підстав попущення позивачем строків, встановлених ст. 122 КАС України.

Підсумовуючи наведене в його сукупності, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та часткове скасування судового рішення, а саме, в частині, якою судом відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 виплатити йому грошове забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004.

При цьому, з огляду на встановлені обставини справи, зокрема на встановлення факту нарахування грошового забезпечення позивачу ОСОБА_1 за серпень 2004 у розмірі 386.10 грн на підставі наказу № 83 від 05.08.2024, відсутності спору щодо розміру нарахованої суми грошового забезпечення, колегія суддів задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині шляхом зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення у розмірі 386.10 грн за період з 05.08.2004 по 31.08.2004.

Також, судове рішення підлягає скасуванню в частині, якою судом відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому за весь час затримки повного розрахунку грошового забезпечення при звільненні 14.08.2012 з військової служби по день ухвалення судом рішення у даній справі середнього заробітку відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України з прийняттям нового судового рішення про задоволення означених вимог позивача.

З підстав, наведених у постанові вище, колегія суддів змінює судове рішення щодо підстав та мотивів відмови у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати йому грошове забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004 включно у розмірі у розмірі 386.10 грн; зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому на суму незаконно недоплаченого грошового забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004 включно індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; про зобовязання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому на суму незаконно недоплаченого грошового забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004 включно компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року скасувати в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити йому грошове забезпечення за період з 05.08.2004 по 31.08.2004, з прийняттям нового судового рішення про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення у розмірі 386.10 грн за період з 05.08.2004 по 31.08.2004.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року скасувати в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому за весь час затримки повного розрахунку грошового забезпечення при звільненні 14.08.2012 з військової служби по день ухвалення судом рішення у даній справі середній заробіток відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, з прийняттям нового судового рішення про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за весь час затримки повного розрахунку грошового забезпечення при звільненні 14.08.2012 з військової служби по день ухвалення судом рішення у даній справі середній заробіток відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року в іншій частині змінити з підстав та мотивів його прийняття.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц