Справа № 462/32/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 462/32/24 пров. № А/857/11253/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2024 року (суддя Пилип`юк Г.М., ухвалене в м. Львові) у справі №462/32/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

29.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з адміністративним позовом в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1145414 від 23.12.2023 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Зазначене рішенням суду оскаржив позивач- ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазанчає, що розгляд справи за відсутності особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, а також за відсутності її представника, що позбавляє можливості бути вислуханим в судовому засідання, порушує право на захист та справедливий судовий розгляд. Зазначає, що станом на 23.12.2023, коли працівниками патрульної поліції було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, останній не знав про результати апеляційного провадження та, що був позбавлений права керування транспортним засобом. Керування транспортним засобом здійснював завдяки наявності продовженого на 3 місяці тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом. Зазначає, що відсутність доказів вручення ОСОБА_1 постанови Львівського апеляційного суду 12.12.2023, а також виклику ОСОБА_1 до УПП у Львівській області для вилучення в нього тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами, та наявність при ньому дійсного тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами від 21.11.2023, свідчать про відсутність вини у адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 126 КУпАП, як обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, а тому вважає, що справа підлягає закриттю.

В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Відповідач, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1145414 від 23.12.2023 року на позивача накладено адміністративне стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП у розмірі 20 400 грн.

Як вбачається з даної постанови ОСОБА_1 , 22.12.2023 року о 23.55 год. на вул. Стрийська, 109, у м. Львові керував транспортним засобом марки «Volvo V50», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», здійснив рух в забороненому напрямку, а також керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортним засобом, постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22.09.2023 року, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху, а саме керування транспортним засобом особою позбавленою права керування транспортним засобом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1 ПДР України ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп. «а» п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, настає в разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами та тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як передбачено статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положеннями ч. 2 ст. 317-1 КУпАП передбачено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Як вірно встанволено судом першої інстанції, постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22.09.2023 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.12.2023 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 на момент перевірки мав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом від 21.11.2023 року, який було продовжено у зв`язку з апеляційним оскарженням постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та те, що останній не знав про прийняте апеляційною інстанцією рішення у його справі, яким постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22.09.2023 року, залишено без змін.

Відповідно до положень ст. 265-1 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа, а в разі вчинення правопорушення, передбаченого статтею 130 цього Кодексу, - за продовженням строку тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами на новий тримісячний строк.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами діє до моменту набрання рішенням щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом законної сили.

Щодо твердження представника апелянта про те, що позивачу не було відомо про прийняте апеляційною інстанцією рішення у його справі, яким постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22.09.2023 року, залишено без змін, слід зазначити наступне.

Попри те, що право на суд є конституційним правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року).

Як вбачається із постанови Львівського апеляційного суду м. Львова від 12.12.2023 року, позивач та його адвокат, були присутні у судовому засіданні,

Як вірно зазанчив суд першої інстанції, справа була розглянута у відкритому судовому засіданні, відповідно інформація щодо стадій розгляду судової справи є у вільному доступі. Також відповідно до п. 2.8.5 Положення про автоматизовану систему документообігу суду затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30 на веб-порталі судової влади України щоденно оприлюднюється така інформація щодо стадій розгляду судових справ (назва суду; єдиний унікальний номер судової справи; номер провадження; дата реєстрації; склад суду; сторони у судовій справі; суть судової справи; стадія розгляду судової справи; звіт про автоматизований розподіл судової справи).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, станом на день притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, постанова Залізничного районного суду м. Львова від 22.09.2023 року набрала законної сили, а ОСОБА_1 є таким, що не має права керування транспортними засобами.

Крім того наявність у позивача тимчасового посвідчення на право керування транспортними засобами не може бути визначальною обставиною для задоволення позовних вимог з урахуванням набрання законної сили постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22.09.2023 року у справі №462/6577/23.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, про те, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1145414 від 23.12.2023 року відповідає вимогам закону, та скасуванню не підлягає.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2024 року у справі №462/32/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 20.06.2024