Справа № 705/3679/24
Суддя: Єщенко О. І.
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №705/3679/24
2-а/705/61/24 РІШЕННЯ
19 червня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Єщенко О.І.,
секретаря судового засідання Щербакової Л.А.,
представника позивача Панасюка Р.В.,
відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Уманського відділу Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою забезпечення видворення за межі території України, в порядку статті 289 КАС України.
Уманський відділ Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою забезпечення видворення за межі території України, в порядку статті 289 КАС України, в якому просили суд: затримати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України строком на 6 місяців; рішення суду допустити до негайного виконання.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Уманський відділ Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (далі позивач) є територіальним підрозділом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.
Відповідно до підпункту 10 пункту 4 Положення про Уманський відділ Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (далі Відділ), затвердженого наказом ЦПМУ ДМС № 4 від 04.01.2024, позивач відповідно до покладених на нього завдань приймає в межах своїх повноважень рішення про добровільне повернення або примусове повернення/примусове видворення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів за позовами про затримання та поміщення до ПТПІ іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких здійснюються заходи, пов`язані з примусовим видворенням.
19.06.2024 року о 09:05 годині по АДРЕСА_1 , спільно з співробітниками УСР в Черкаській області ДСР НП України, був виявлений громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який документувався паспортом громадянина Республіки Білорусь НОМЕР_1 , виданий 06.05.2013 року з терміном дії до 06.05.2023 року.
У ході проведеної перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) прибув на територію України 22.12.2014, перетнувши кордон через КПП «Хутір-Михайлівський», та всупереч постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, в зазначений законом термін, через 90 діб територію України не залишив та 22.03.2015 набув статусу незаконного мігранта.
Підстав для подальшого перебування на території України у гр. ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) немає. Постійне місце проживання, близькі родичі, законні засоби існування для забезпечення перебування в Україні відсутні. Громадян України, які б могли гарантувати іноземцю фінансове та медичне забезпечення, немає.
У ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) відсутні документи, які б надавали право законно перебувати на території України. Згідно єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України ІП «Облік іноземців та біженців» з приводу отримання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне чи тимчасове проживання не звертався, посвідками на постійне або тимчасове проживання на території України не документувався, зареєстрованим на території України не значиться, та немає законних підстав для документування посвідкою на постійне чи тимчасове проживання на території України. На особистому рахунку іноземця кошти відсутні, законних джерел доходу в Україні не має. Інформація про працевлаштування іноземця відсутня, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства відсутній.
Тобто, у іноземця відсутні підстави та документи, що дають право законно перебувати на території України, виїзд з території України самостійно в установлений законом термін не здійснив, в порядку ч. 2 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» до міжнародних організацій за сприянням в добровільному поверненні до країни походження не звертався і переховувався від співробітників ДМС, що є підтвердженням у небажанні іноземця самостійно залишити територію України.
За вказане правопорушення громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , був притягнутий працівниками Уманського відділу ЦПМУ ДМС до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.
Враховуючи вище викладене, позивач вважає, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде ухилятися від добровільного виїзду з території України, про що свідчить відсутність в нього діючого паспортного документа та документів на право перебування в Україні, відсутність фінансового забезпечення, відсутність бажання самостійно залишити територію України, а також відсутність у нього законних підстав перебування та проживання на території України.
Представник позивача Уманського відділу ЦПМУ ДМС Панасюк Р.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та факти, викладені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, при цьому підтвердив обставини, зазначені у позові.
Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши подані суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.
Судом встановлено, що 19.06.2024 о 09 год. 05 хв. в АДРЕСА_1 був виявлений громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який документувався паспортом громадянина Республіки Білорусь НОМЕР_2 , виданим 06.05.2013 з терміном дії до 06.05.2023.
У ході проведеної перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) прибув на територію України 22.12.2014, перетнувши кордон через КПП «Хутір-Михайлівський», та всупереч постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, у зазначений законом термін, через 90 діб, територію України не залишив та 22.03.2015 набув статусу незаконного мігранта.
Підстав для подальшого перебування на території України у ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) немає. Постійне місце проживання, близькі родичі, приймаюча сторона та законні засоби існування для забезпечення перебування в Україні відсутні. Громадян України, які б могли гарантувати іноземцю фінансове та медичне забезпечення, немає.
У ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) відсутні документи, які б надавали право законно перебувати на території України. Відповідно до єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України ІП «Облік іноземців та біженців» з приводу отримання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне чи тимчасове проживання не звертався, посвідками на постійне або тимчасове проживання на території України не документувався, зареєстрованим на території України не значиться та не має законних підстав для документування посвідкою на постійне чи тимчасове проживання на території України. На особистому рахунку іноземця кошти відсутні, законних джерел доходу в Україні не має. Інформація про працевлаштування іноземця відсутня, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства відсутній.
19.06.2024 громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , був притягнутий працівниками Уманського відділу ЦПМУ ДМС до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.
Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом, виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання не дозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з пунктом 7 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Частиною 1 статті 26 Конституції України та статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.
Згідно з п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.
Згідно зі ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити, оскільки відповідач проживає в Україні з 22.12.2014, не має документів, які б надавали право законно перебувати на території України, з приводу отримання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне чи тимчасове проживання не звертався, посвідками на постійне або тимчасове проживання на території України не документувався, зареєстрованим на території України не значиться. На особистому рахунку іноземця кошти відсутні, законних джерел доходу в Україні не має. Інформація про працевлаштування іноземця відсутня, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства відсутній, а відтак є підстави для затримання ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту перебування іноземців або осіб без громадянства, оскільки існує ризик, що відповідач ухилятиметься від примусового видворення, він не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем не представлено.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю і відповідача слід затримати з метою забезпечення видворення за межі території України.
Керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 246, 257, 289 КАС України, ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд
Адміністративний позов задовольнити.
Затримати ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України строком на 6 місяців.
Рішення суду звернути до негайного виконання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складене 21.06.2024.
Суддя О.І. Єщенко