Справа № 160/3018/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2023 року Справа № 160/3018/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.02.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні стажу в період роботи в Розрізі «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля» з 15.08.1985р. по 21.02.1994р. протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи в Розрізі «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля»: з 15.08.1985р. по 21.02.1994р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин; уточненої позовної заяви, в якій чітко зазначити кого саме позивач вважає відповідачами у цій справі та до кого спрямовує свої позовні вимоги, а також копій цієї уточненої позовної заяви та додатків до неї відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
На виконання вимог ухвали суду від 27.02.2023 року, позивачем 08.05.2023 року надано до суду уточнену позовну заяву, в якій у якості відповідача визначено саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а також подано заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 року заяву ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку звернення до суду з адміністративним позовом задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а також прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3018/23, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами з 31.05.2023 року.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Також 07.06.2023 року до суду надійшло клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому відповідач просив суд залучити до участі у справі, що розглядається, в якості відповідача-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 року в задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у якості відповідача-2 в адміністративній справі №160/3018/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі.
08.06.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 15.05.2023 року відповідач надав до суду завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.07.2022р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Водночас судом встановлено, що відповідно до архівної довідки від 29.07.2020р. №12-36/517-1 надано інформацію про перейменування та реорганізацію підприємства Розріз «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля», з якої, зокрема, слідує, що:
- на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості УРСР від 25 грудня 1975 року №494 розріз «Бандурівський» комбінату «Олександріявугілля» перейменований в розріз «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля»;
- наказом Міністерства вугільної промисловості України від 17 вересня 1996 року №468, на базі виробничого об`єднання «Олександріявугілля», створено державну холдингову компанію «Олександріявугілля», Розріз «Бандурівський» включено до складу компанії;
- наказом Міністерства вугільної промисловості України від 10 березня 1999 року №95 розріз «Бандурівський» державної холдингової компанії «Олександріявугілля») ліквідовано і включено структурним підрозділом до складу розрізу «Морозівський» державної холдингової компанії «Олександріявугілля»;
- Розріз «Морозівський» реорганізовано і приєднано до складу Олександрійської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Індустріально-виробнича об`єднана компанія «Експлерент» в якості технічної одиниці (наказ Міністерства палива і енергетики Україні від 27 вересня 2004 року № 591, наказ ДХК «Олександріявугілля» від 09 жовтня 2004 рою, №170, накази ТОВ ІВОК «Експлерент» від 06 жовтня 2004 року № 275 та від 07 жовтні 2004 року № 276-ш.
Таким чином, ТзОВ «Індустріально виробнича об`єднана компанія «Експлерент» фактично є правонаступником Розрізу «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля».
Також судом встановлено, що відповідно до записів №7-12 трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 вона працювала в Розрізі «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля», а саме:
15.08.1985р. прийнята замірщиком маркшейдерського відділу (наказ №62к від 19.08.1985р.);
01.04.1986р. переведена посаду техніка-картогрофа того ж відділу (наказ №28к від 27.03.1986р.);
01.10.1987р. переведена гірником маркшейдерського відділу 2-ого розряду (наказ №80к від 12.10.1987р.);
15.08.1990р. переведена гірником маркшейдерського відділу 3-ого розряду (наказ №60к від 20.08.1990р.);
12.04.1993р. переведена на посаду дільничного маркшейдера (наказ №26к від 13.04.1993р.);
21.02.1994р. звільнена з роботи за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ №17к від 21.02.1994р.).
Наведене також підтверджується розрахунком стажу позивача, наявним у пенсійні справі, з якого слідує, що період роботи позивача з 15.08.1985р. по 21.02.1994р. було зараховано пенсійним органом лише до його загального страхового стажу.
Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, зокрема, було надано архівний витяг від 29.07.2020р. №12-36/517-5 з наказу від 13.01.1995р. №7 «Про висновки проведення атестації робочих місць за умовами праці» Розрізу «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля», з якого слідує, що вказаним наказом затверджено перелік робочих місць та посад по розрізу з пільговими пенсіонним забезпеченням (додатки №1 та №2).
Водночас, як слідує з додатку №1 до цього наказу затверджено робочі місця по Розрізу «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля», внесені за результатами атестації на пільгове пенсійне забезпечення (Список №2) станом на 01.01.1995р., в переліку яких, зокрема, значиться робоче місце «гірник».
Також відповідно до додатку №2 до цього наказу затверджено посади по Розрізу «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля», внесені за результатами атестації на пільгове пенсійне забезпечення (Список №2) станом на 01.01.1995р., в переліку яких, зокрема, значиться посада «маркшейдер, маркшейдер дільничний».
При цьому, як зазначалось вище у період з 01.10.1987р. по 21.02.1994р. ОСОБА_1 працювала на посаді гірника та дільничного маркшейдера.
Разом з цим, з позовної заяви слідує, що позивач, хоча і просить зарахувати спірні періоди роботи до її страхового стажу, але фактично не погоджується з їх не зарахуванням безпосередньо до її пільгового стажу роботи за Списком №2.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон№1788-ХІ) та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Статтею 114 Закону №1058-IV визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
За приписами п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV право на призначення пенсії на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Згідно з п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Відповідно до п.4.3 Порядку №383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №2 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. №637.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
При цьому, пунктами 20-22 Порядку №637 визначено особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.
Так, відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як встановлено судом, відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (записи №7-12) ОСОБА_1 працювала в Розрізі «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля», а саме:
15.08.1985р. прийнята замірщиком маркшейдерського відділу (наказ №62к від 19.08.1985р.);
01.04.1986р. переведена посаду техніка-картогрофа того же відділу (наказ №28к від 27.03.1986р.);
01.10.1987р. переведена гірником маркшейдерського відділу 2-ого розряду (наказ №80к від 12.10.1987р.);
15.08.1990р. переведена гірником маркшейдерського відділу 3-ого розряду (наказ №60к від 20.08.1990р.);
12.04.1993р. переведена на посаду дільничного маркшейдера (наказ №26к від 13.04.1993р.);
21.02.1994р. звільнена з роботи за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ №17к від 21.02.1994р.).
Таким чином в період з 01.10.1987р. по 21.02.1994р ОСОБА_1 працювала на посаді (за професією) гірничого та дільничного маркшейдера.
При цьому, як встановлено судом, відповідно до наданого позивачем архівного витягу від 29.07.2020р. №12-36/517-5 з наказу від 13.01.1995р. №7 «Про висновки проведення атестації робочих місць за умовами праці» Розрізу «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля», первинна атестація робочих місць в Розрізі «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля» згідно з наказом №7 від 13.01.1995р. була проведена саме 13.01.1995р. (тобто до 21.08.97 - впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) і за наслідками такої атестації робоче місце (посада) гірничого та маркшейдера дільничного були віднесені до тих робочих місць (посад), робота на яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.
Таким чином, з урахуванням приписів п.4.3 Порядку №383 до пільгового стажу робити за Списком №2 ОСОБА_1 має бути зарахований весь період її роботи на цьому підприємстві на робочому місці (посаді), передбаченому Списком №2, тобто період роботи зі шкідливими та важкими умовами праці в Розрізі «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля» до дати видання наказу №7 від 13.01.1995р. «Про висновки проведення атестації робочих місць за умовами праці» - до 13.01.1995р., а саме: з 01.10.1987р. по 21.02.1994р., оскільки робота на вищевказаному робочому місці (посаді) (гірничого та маркшейдера дільничного) за результатами проведеної атестації робочих місць за умовами праці згідно з наказом №7 від 13.01.1995р. дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 і відповідачем не зазначено та не надано доказів, що до та після видання наказу №7 від 13.01.1995р. щодо проведення первинної атестації вищевказаних професій (посад) мала місце докорінна зміна умов і характеру праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Щодо іншого періоду роботи ОСОБА_1 у Розрізі «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля» суд зазначає, що ані трудова книжка позивача, ані наданий архівний витяг з наказу №7 від 13.01.1995р. «Про висновки проведення атестації робочих місць за умовами праці» з додатками до нього, не містить відомостей відносно того, що посади (робочі місця) замірщика маркшейдерського відділу та техніка-картогрофа, які ОСОБА_1 обіймала у період з 15.08.1958р. по 30.09.1987р., відносяться до переліку посад (робочих місць), які дають право на пільгову пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Крім того, позивачем не надано було й довідок, що уточнюють особливо шкідливі і особливо важкі умови праці, зайнятість на яких надає право на пенсію за віком на пільгових умовах, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за вказаний період, як то передбачено п.20 Порядку №637.
Згідно з п.3, п.4 Постанови №18-1 підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії). Комісії створюються, зокрема, при головних управліннях Пенсійного фонду України в областях.
Пунктом 11 Порядку №18-1 визначено, що із заявою про підтвердження стажу роботи заявник може звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування цього органу.
Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються:
- документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр);
- документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема: довідка про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.
Заявник (його представник) може додатково подавати інші документи про стаж роботи.
При цьому п.12 Порядку №18-1 встановлено, що територіальні органи Пенсійного фонду України надають заявникам допомогу у зборі необхідних документів та отриманні через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, витягу з Єдиного державного реєстру в електронній формі для підтвердження стажу роботи.
Зі змісту зазначених норм слідує, що звернення до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, необхідне лише у тому випадку, коли у трудовій книжці відсутні дані про безпосередню зайнятість особи протягом повного робочого дня у виробництві зі шкідливими умовами праці.
Таким чином, оскільки в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні дані про її безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня у виробництві зі шкідливими умовами праці за період її роботи з 15.08.1985р. по 30.09.1987р., а також остання не зверталась до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років щодо підтвердження вищеозначеного періоду її роботи, тому суд не знаходить підстав задля зарахування періоду роботи позивача з 15.08.1985р. по 30.09.1987р. до її пільгового стажу за Списком №2.
Крім цього, як встановлено судом, згідно із розрахунком стажу позивача, наявним у пенсійні справі, період роботи позивача з 15.08.1985р. по 30.09.1987р. вже було зараховано пенсійним органом до її загального страхового стажу, а, отже, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 період роботи в Розрізі «Бандурівський» виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Олександріявугілля» з 15.08.1985р. по 21.02.1994р. саме до її загального трудового стажу є безпідставними та задоволенню не підлягають.
За приписамист.245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
При цьому ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
З урахуванням викладеного у сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Водночас, ч.3 ст.139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1073,60грн., підлягають відшкодуванню на користь останньої пропорційно частині задоволених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань суми коштів у розмірі 536,80грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова