Справа № 520/17246/23
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 р. № 520/17246/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу обслуговування громадян №14 Анни Решетової про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить суд:

- встановити, що відділом обслуговування громадян №14 станом на 2010 р. Пенсійний фонд Лозівського району свідомо порушено норми п.4 Прикінцевих положень Закону 1058 з метою зменшення пенсійних нарахувань, документи про здійснення нарахування (перерахунки) пенсійних виплат складені та надані в хаотичному безсистемному вигляді, що унеможливлює їх аналіз пересічному пенсіонеру;

- зобов`язати відділ обслуговування громадян №14 в особі начальника відділу Анни Решетової виконати норми п.4 Прикінцевих положень Закону №1058 при всіх випадках коли після перерахунку пенсії згідно цього Закону її розмір зменшується зокрема згідно розпоряджень від 20.07.2010 р. та 17.04.2013 р.;

- встановити, що при нарахуванні доплати до розміру пенсії з 01.03.2011 здійснено очевидні протиправні дії, на підставі яких доплата до пенсії згідно ст.42 Закону не проводилась в належному вигляді;

- зобов`язати орган пенсійного забезпечення нарахувати та виплатити доплату до розміру пенсії з 01.03.2011 р.;

- вказану доплату виплачувати з врахуванням індексу інфляції за період з 01.03.2011 р.

- встановити, що при перерахунку пенсії згідно розпорядження від 17.04.2013 пенсійним органом системно порушено ст. 5, 6, 10 Угоди від 13.03.1992, ст. 4 Прикінцевих положень Закону №1058, від чого не були враховані періоди роботи в рф;

- при врахуванні заробітної плати для нарахування пенсії застосувати фактичних показників, обчислення заробітної плати для нарахування пенсії в розмірі нуль гривень;

- після перерахунку пенсії згідно розпорядження від 17.04.2003 розмір пенсії обчислений згідно цього законодавства зменшився;

- свідомо не були враховані періоди роботи в рф з 15.10.1990 по 15.05.1996 згідно наявних довідок про розмір заробітної плати;

- зобов`язати орган пенсійного забезпечення в особі начальника відділу обслуговування громадян в Лозівському районі Анну Решетову провести перерахунок пенсії на підставі ст. 5, 6 Угоди від 13.03.1992;

- періоди роботи в рф з 15.05.1990 по 15.10.1996 які становлять найбільш вигідний період 60 місяців понад страхового стажу врахувати для нарахування пенсійних виплат з для призначення пенсії 27.12.2009 при перерахунку пенсії згідно розпорядження від 17.04.2003;

- заробітну плату вказану в російських рублях в довідках до 01.11.1992 (день введення української валюти) враховувати в гривнях у співвідношенні 1 рубль=1 гривня, з 01.11.1992 російський рубль перераховувати в гривнях по курсу НБУ по день призначення пенсії 27.12.2009, який становив 0,26616 за 1 рос. рубль шляхом множення суми заробітної плати вказаної в рос. рублях на курс гривні (1 рос.рубльх0,26616=0,26616грн.);

- коефіцієнт заробітної плати за періоди роботи в рф зарахувати до трудового стажу, нараховувати на суми заробітної плати, з яких сплачені страхові внески з цієї суми заробітної плати згідно ст.6 Угоди без будь-яких обмежень, в тому числі 5, 6 середньої заробітної плати по Україні;

- при врахуванні довідки від 12.02.2010 №С-185 заробітну плату 12750000 рос. рублів розділити на період промсезону 1994 р., який згідно рішення загальних зборів членів с/а "Геологічна" становить період з 01.03.1994 по 31.02.1995;

- постановити окрему ухвалу суду про свідомі неправомірні дії органів пенсійного забезпечення та фактичних показників при нарахуванні пенсійних виплат.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду Зінченко А.В. від 25.07.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024, у зв`язку зі звільненням судді, призначено повторний автоматичний розподіл даної справи. За результатами проведення повторного автоматичного розподілу вказана справа передана на розгляд судді Панову М.М.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду Панова М.М. від 20.05.2024 адміністративну справу №520/17246/23 за позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу обслуговування громадян №14 Анни Решетової про зобов`язання вчинити певні дії - прийнято до розгляду. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України.

Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на адміністративний позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати до суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідачем ухвалу суду від 20.05.2024 отримано 28.05.2024 за довіреністю, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідні документи у встановлений строк до суду не надходили.

Згідно ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.12.2009 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Начальника відділу обслуговування громадян №14 Анни Решетової про зобов`язання вчинити певні дії.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також врегульовано порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058 для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Частиною 1 ст. 43 Закону №1058 передбачено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затверджений (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до ч. 1 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший; заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання; заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з ч. 2 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Суд зауважує, що міждержавні відносини у сфері пенсійного забезпечення між Україною та російською федерацією регулюються Угодою про гарантії прав громадян - учасниць СНД від 13 березня 1992 року.

У рамках цієї угоди зазначено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць угоди провадиться за місцем проживання. В разі, якщо в державі - учасниці Угоди введена національна валюта, розмір заробітної плати (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів особи, тому вона має довести (а суд - встановити), що позивачеві належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких він звернулася до суду.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів статей 2, 5, 9 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.04.2020 по справі № 825/1549/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відділ обслуговування громадян №14 в особі начальника відділу Анни Решетової виконати норми п.4 Прикінцевих положень Закону №1058 при всіх випадках коли після перерахунку пенсії згідно цього Закону її розмір зменшується зокрема згідно розпоряджень від 20.07.2010 р. та 17.04.2013, суд зазначає, що вказана вимога є такою, що заявлена на майбутнє, оскільки таким діям повинен передувати перерахунок пенсії та у суду немає підстав вважати, що після такого перерахунку вимоги цієї норми будуть відповідачем проігноровані.

Отже, дана вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині встановлення, що відділом обслуговування громадян №14 станом на 2010 р. Пенсійний фонд Лозівського району свідомо порушено норми п.4 Прикінцевих положень Закону 1058 з метою зменшення пенсійних нарахувань, документи про здійснення нарахування (перерахунки) пенсійних виплат складені та надані в хаотичному безсистемному вигляді, що унеможливлює їх аналіз пересічному пенсіонеру; встановити, що при нарахуванні доплати до розміру пенсії з 01.03.2011 здійснено очевидні протиправні дії, на підставі яких доплата до пенсії згідно ст.42 Закону не проводилась в належному вигляді; встановити, що при перерахунку пенсії згідно розпорядження від 17.04.2013 пенсійним органом системно порушено ст. 5, 6, 10 Угоди від 13.03.1992, ст. 4 Прикінцевих положень Закону №1058, від чого не були враховані періоди роботи в рф; при врахуванні заробітної плати для нарахування пенсії застосувати фактичних показників, обчислення заробітної плати для нарахування пенсії в розмірі нуль гривень; після перерахунку пенсії згідно розпорядження від 17.04.2003 розмір пенсії обчислений згідно цього законодавства зменшився; свідомо не були враховані періоди роботи в рф з 15.10.1990 по 15.05.1996 згідно наявних довідок про розмір заробітної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

- визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

- встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

- прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

- тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

- примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

- заборону політичної партії та передачу майна, коштів та інших активів політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави;

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

- затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства;

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

- зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отже, встановлення фактів не є належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача відповідно до положень ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовних вимог в частині врахування періодів роботи в рф з 15.05.1990 по 15.10.1996 які становлять найбільш вигідний період 60 місяців понад страхового стажу для нарахування пенсійних виплат з для призначення пенсії 27.12.2009 при перерахунку пенсії згідно розпорядження від 17.04.2003 та зарахування коефіцієнту заробітної плати за періоди роботи в рф до трудового стажу, нараховувати на суми заробітної плати, з яких сплачені страхові внески з цієї суми заробітної плати згідно ст.6 Угоди без будь-яких обмежень, в тому числі 5, 6 середньої заробітної плати по Україні, суд зазначає наступне.

Згідно архівних довідок № С 187, № С 188 від 12.08.2010 вбачається, що ОСОБА_1 працював в старательській артілі «Победа» Средньоканського гірно-збагачувального комбінату з 15.10.1990 по 11.03.1994. В цих довідках зазначено, що в розрахунково-платіжних відомостях будівничої артілі вказано лише промсезон відповідного року. В якому місяці відбувалось нарахування заробітної плати, за який період та в якому місяці відбувалась її виплата в даних документах не вказано. Документи, які можуть підтвердити дату початку та закінчення промсезону, в архівні відділи на зберігання не надходили.

Із архівних довідок № С 185, № С -186 від 12.08.2010, дані яких підтверджуються копією трудової книжки, вбачається, що ОСОБА_1 з 16.03.1994 року по 25.02.1995 рік працював в старательській артілі «Геологічеська», дана артіль функціонувала на території Середньоканського району Магаданської області. В даних архівних довідках також зазначено, що відомості про складення трудового договору, та нарахування до заробітної плати районних коефіцієнтів та північних надбавок відсутні.

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині враховування заробітної плати вказану в російських рублях в довідках до 01.11.1992 (день введення української валюти) в гривнях у співвідношенні 1 рубль=1 гривня, з 01.11.1992 російський рубль перераховувати в гривнях по курсу НБУ по день призначення пенсії 27.12.2009, який становив 0,26616 за 1 рос. рубль шляхом множення суми заробітної плати вказаної в рос. рублях на курс гривні (1 рос.рубльх0,26616=0,26616грн.), суд зазначає наступне.

Як зазначалось судом раніше, міждержавні відносини у сфері пенсійного забезпечення між Україною та російською федерацією регулюються Угодою про гарантії прав громадян - учасниць СНД від 13 березня 1992 року.

У рамках цієї угоди зазначено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць угоди провадиться за місцем проживання. В разі, якщо в державі - учасниці Угоди введена національна валюта, розмір заробітної плати (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Таким чином, при розрахунку заробітної плати враховувався курс рубля на момент призначення пенсії, тобто на 27.12.2009 (момент призначення пенсії позивачу). Згідно даних Національного банку України на 27.12.2009 курс складав 2,6616 грн. за 10 російських рублів (лист Управління НБУ в Харківській області 26.07.2010 №06-134/7297), отже, враховуючи п.3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення заробіток позивача, який він отримав на території російської федерації і який враховується для обчислення пенсії, перераховується у гривню згідно наведеного курсу.

Висновком експертного дослідження №9738 від 31.01.2017 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз їм. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, копія якого надана до суду, підтверджено правильність застосування курсу рубля та визначення коефіцієнтів заробітної плати, яка враховується для призначення пенсії позивача, проте визначено, що управлінням пенсійного фонду не було враховано вимоги Указу Президента України «Про реформу грошової системи України» від 07.11.1992 №549/92, а саме: перерахунок у гривню заробітку, одержаного на території російської федерації в рублях, необхідно було проводити з 01.11.1992.

Постановою Лозівського міськрайонного суду у справі №629/4236/15-а від 19.07.2017, в межах якої було проведено зазначену вище судово-економічну експертизу, зобов`язано Лозівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з врахуванням курсу рубля з 01.11.1992 р., стягнуто з управління пенсійного фонду недораховану та невиплачену пенсію за період з 27.12.2009р. (з моменту призначення пенсії) по 31.08.2016р. в розмірі 10646,41 грн.

Таким чином, предмет позовних вимог у вказаній частині стосується не повного, на думку позивача, виконання вищезазначеного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтвердженим таким рішенням суду.

Набрання рішенням суду законної сили породжує такі правові наслідки: вирішується спір між сторонами, рішення суду стає загальнообов`язковим, є незмінним та остаточним та може бути виконано примусово.

Суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

При розгляді позовних вимог позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема те, що виконавче провадження становить завершальну стадію судового провадження.

Отже, в частині зазначених позовних вимог позивачу необхідно звернутись до суду в порядку, передбаченому ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати доплати до розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2011 з врахуванням індексу інфляції за період з 01.03.2011; проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. 5, 6 Угоди про гарантії прав громадян - учасниць СНД від 13 березня 1992 року, суд зазначає наступне.

Як згадувалось раніше, відповідачем не було надано відзиву на позов, а отже, не було надано доказів розгляду відповідачем питань, викладених позивачем у даних позовних вимогах, також відповідачем не було надано доказів відповідних звернень позивача до відповідача.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням відсутності доказування відповідачем у вищезазначеній частині позову правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не надання відповідачем доказів розгляду відповідачем питань, викладених позивачем у даних позовних вимогах, доказів відповідних звернень позивача до відповідача, керуючись статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе зобов`язати начальника відділу обслуговування громадян №14 Анну Решетову розглянути питання щодо:

- нарахування та виплати доплати до розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2011 з врахуванням індексу інфляції за період з 01.03.2011;

- проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. 5, 6 Угоди про гарантії прав громадян - учасниць СНД від 13 березня 1992 року.

Стосовно вимоги позивача про постановлення окремої ухвали суду про свідомі неправомірні дії органів пенсійного забезпечення та фактичних показників при нарахуванні пенсійних виплат суд зазначає, що згідно ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Враховуючи, що судом в даній справі таких порушень закону з боку відповідача не виявлено, відсутні підстави для прийняття окремої ухвали.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Начальника відділу обслуговування громадян №14 Анни Решетової (м-р мікрорайон 4, 73, м. Лозова, Харківська обл., Лозівський р-н, 64606) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати відповідача - начальника відділу обслуговування громадян №14 Анну Решетову розглянути питання щодо:

- нарахування та виплати доплати до розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2011 з врахуванням індексу інфляції за період з 01.03.2011;

- проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. 5, 6 Угоди про гарантії прав громадян - учасниць СНД від 13 березня 1992 року.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов