Справа № 140/33746/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/33746/23 пров. № А/857/5959/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2024р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Каверіна Сергія Миколайовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання компенсувати утриману суму податку з доходів фізичних осіб (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 05.02.2024р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

03.11.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Каверін С.М., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/ з суми, виплаченої ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», за період з січня 2016 по лютий 2018 року та допомоги на оздоровлення виплаченої у 2015-2017 роках, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2023р. у справі № 140/8135/22 без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого ПДФО при виплаті щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», за період з січня 2016 по лютий 2018 року та допомоги на оздоровлення виплаченої у 2015-2017 роках, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2023р. у справі № 140/8135/22;

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання ПДФО з суми, виплаченої ОСОБА_1 доплати грошового забезпечення з 30.01.2020р., одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2023р. у справі № 380/17307/22, з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023р., без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого ПДФО при виплаті доплати грошового забезпечення з 30.01.2020р., одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2023р. у справі № 380/17307/22, з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023р.);

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання ПДФО з суми, виплаченої ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за вересень 2016 року, вересень 2017 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період за 2013-2020 роки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМ України № 702 від 01.08.2012р., на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2023р. у справі № 380/799/21, без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого ПДФО при виплаті допомоги на оздоровлення за вересень 2016 року, вересень 2017 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період за 2013-2020 роки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМ України № 702 від 01.08.2012р., на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2023р. у справі № 380/799/21 (а.с.1-4).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.18 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2024р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання ПДФО з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення, інших виплат при звільненні та на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2023р. у справі № 140/8135/22, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023р. у справі № 380/17307/22 без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів; стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість по грошовому забезпеченню на загальну суму 17043 грн. 77 коп., у тому числі ПДФО в розмірі 15732 грн. 71 коп. та військовий збір в розмірі 1311 грн. 06 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.21-22).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.25-40).

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що на день виключення позивача зі списків особового складу загону та всі видів забезпечення 14.06.2020р. спору між сторонами щодо заявлених позовних вимог не існувало. Також спірні виплати (грошова допомога на оздоровлення, щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні) не входять до складу грошового забезпечення військовослужбовця, через що підстави для виплати компенсації сплаченого ПДФО є відсутніми.

Окрім цього, відповідач є установою, яка фінансується з державного бюджету, і як розпорядник бюджетних коштів може в порядку Бюджетного кодексу України провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань.

Також апелянт зауважив, що Військова частина НОМЕР_1 переведена на воєнний стан і виконує заходи необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а отже і видатки з Державного бюджету України спрямовуються саме на ці цілі.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, згідно наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 № 187-ос від 28.05.2020р. старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас на підставі п.«а» ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з 14.06.2020р. (а.с.15).

Також на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 № 208-ос від 14.06.2020р. позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.8).

26.09.2023р. відповідачем на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2023р. у справі № 140/8135/22 ОСОБА_1 виплачено заборгованість щомісячної додаткової грошової винагороди за період з січня 2016 року лютий 2018 року у розмірі 42063 грн. 41 коп., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» (а.с.13).

02.09.2023р. відповідачем на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2023р., з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023р. у справі № 380/17307/22, здійснено зарахування на рахунок ОСОБА_1 належного грошового забезпечення у розмірі 28296 грн. 79 коп.

Згідно довідок відповідача ОСОБА_1 нараховано кошти:

на виконання рішення суду від 25.07.2023р. у справі № 380/8135/22 в розмірі 52252 грн. 68 коп., із нарахованої суми утримано ПДФО у розмірі 9405 грн. 48 коп. та військовий збір у розмірі 783 грн. 79 коп.;

на виконання рішення суду від 27.06.2023р. у справі № 380/17307/22 в розмірі 35151 грн. 29 коп., із нарахованої суми утримано ПДФО у розмірі 6327 грн. 23 коп. та військовий збір у розмірі 527 грн. 27 коп. (а.с.9-14).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2023р. у справі № 380/799/21, яке набрало законної сили 10.10.2023р., зокрема, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення, яка виплачена у вересні 2016 року, вересні 2017 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМ України № 702 від 01.08.2012р., за 2013-2020 роки.

28.10.2023р. на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2023р. у справі № 380/799/21 ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 24328 грн. 29 коп., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» (а.с.12).

Представник позивача вважаючи, що відповідачем протиправно утримано ПДФО з суми, виплаченої ОСОБА_1 на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2023р. у справі № 140/8135/22, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2023р. у справі № 380/17307/22, з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023р. та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2023р. у справі № 380/799/21, звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи частково заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 44 від 15.01.2004р., визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум ПДФО, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, у зв`язку з виконанням перерахованими у пункті 1 цього Порядку особами своїх обов`язків під час проходження служби.

Військовослужбовець, звільнений з військової служби, має право на виплату грошової компенсації за утриманий податок з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення в період проходження ним військової служби.

При належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачеві грошового забезпечення при звільненні грошова компенсація у розмірі суми ПДФО, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена позивачу одночасно з виплатою йому грошового забезпечення за наявності статусу військовослужбовця.

Відтак, дії відповідача щодо утримання ПДФО з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення, інших виплат при звільненні та на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2023р. у справі № 140/8135/22, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023р. у справі № 380/17307/22 без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів є протиправними, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість по грошовому забезпеченню на загальну суму 17043 грн. 77 коп., у тому числі ПДФО в розмірі 15732 грн. 71 коп. та військовий збір в розмірі 1311 грн. 06 коп.

Водночас, позовна вимога про визнання протиправними дій щодо утримання ПДФО за рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2023р. у справі № 380/799/21 та зобов`язання провести такі виплати задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджена письмовими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Предметом спору в цій справі є право позивача ОСОБА_1 на отримання щомісячної грошової компенсації сум ПДФО, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями.

При цьому, спірними виплатами в розглядуваному випадку є грошова допомога на оздоровлення, грошова допомога на оздоровлення, щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 вказаного Закону).

З системного аналізу чинного законодавства слідує, що відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.6 ст.7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями ч.6 ст.7 КАС України вправі застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці, визначає Закон України № 108/95-ВР від 24.03.1995р. «Про оплату праці», відповідно до статті 1 якого заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 «Структура заробітної плати» зазначеного Закону в редакції, яка була чинна на час звільнення позивача з військової служби, надані такі визначення.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020р. у справі № 821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13.05.2020р. у справі № 810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої нормами ст.ст.116, 117 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

При цьому, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Згідно з п.163.1 ст.163 Податкового кодексу /ПК/ України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як передбачено пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), колегія суддів вважає, що визначення суми ПДФО та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

Пунктом 168.5 ст.168 ПК України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затв. постановою КМ України № 44 від 15.01.2004р., виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Згідно п.4 вказаного Порядку виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Відповідно до п.5 зазначеного Порядку грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Звідси, виплачені на користь ОСОБА_1 грошова допомога на оздоровлення, щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки входять до складу грошового забезпечення, належного військовослужбовцю під час звільнення з військової служби, відносяться до виплат, право на які позивач набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, відносять до загального оподатковуваного доходу, через що в розглядуваному випадку підлягають імперативному застосуванню приписи вищенаведеного Порядку.

Правильність вказаних судом першої інстанції сум, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 відповідачем не спростована; також під час судового розгляду судом не встановлена їх помилковість.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

З огляду на результат апеляційного розгляду та на підставі вимог ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ІНФОРМАЦІЯ_6 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2024р. в адміністративній справі № 140/33746/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ІНФОРМАЦІЯ_6 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 21.06.2024р.