Справа № 460/25058/23
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2024 року м. Рівне №460/25058/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач 2), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії № 97 від 08.05.2023 у відповідності до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині неврахування проживання у зоні посиленого радіологічного контролю періоду строкової військової служби з 19.11.1986 по 23.12.1989 у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження військової частини на території радіоактивного забруднення та періоду роботи позивача з 29.01.1990 по 25.12.1996 в Новосибірському БМУ-31;

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні до загального страхового стажу позивача 7-ми місяців 19 днів періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005, яка викладена у листі № 31635-28917/М-02/81700/23 від 13.09.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію позивачу у відповідності до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з дня подання заяви про призначення пенсії, а саме з 12.08.2023.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

За змістом позовної заяви, вимоги обґрунтовані тим, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, однак рішенням відповідача-2, який визначений для розгляду поданих документів за принципом випадковості, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 проживав у зоні посиленого радіологічного контролю 07 місяців 28 днів, при цьому період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи становить 18 років 08 місяців 03 дня. Крім того, відповідачем-2 зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 11 місяців 20 днів при необхідному 25 років. Позивач вважає, що має право на призначення пенсії, відтак, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

17.11.2023 через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що за принципом екстериторіальності, надані позивачем документи із заявами про призначення пенсії розглядались Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке своїм рішенням відмовило позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Також зазначає, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

06.12.2023 через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що після дослідження документів поданих разом із заявою про призначення пенсії було винесено рішення № 97 від 08.05.2023 про відмову у призначенні пенсії позивачу, оскільки доданими до заяви документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку у зв`язку з тим, що до проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не враховано період строкової військової служби з 19.11.1986 по 23.12.1989 та з 29.01.1990 по 25.12.1996. Крім того, зауважує страховий стаж позивача складає 23 роки 11 місяців 20 днів, відтак, підстав для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку немає. З огляду на наведене, просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 30.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

06.12.2023 через відділ документального забезпечення суду, разом з відзивом на позовну заяву, від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 29.04.2024 у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Ухвалою суду від 29.04.2024 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області розрахунок тривалості страхового стажу ОСОБА_1 станом на 29.04.2024.

01.05.2024 відповідачем на виконання вимог ухвали суду подано витребувані докази.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 15.03.1996.

Довідкою Сарненської міської ради від 30.01.2023 № 41/09-13-09 стверджується, що ОСОБА_1 був зареєстрованим в м. Сарни, Рівненської області з 27.03.1984 по 11.01.2002, з 11.01.2002 по 18.10.2013 та з 18.10.2013 по 30.01.2023 (дата видачі довідки).

10.03.2023 позивач звернувся до територіального пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак рішенням від 16.03.2023 № 97 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області йому було відмовлено у призначенні пенсії.

01.05.2023 позивач повторно до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.05.2023 № 97, визначеним за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії дострокової пенсії за віком оскільки:

до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не враховано період строкової військової служби з 19.11.1986 по 23.12.1989 у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження військової частини на території радіоактивного забруднення та період з 29.01.1990 по 25.12.1996 у зв`язку з роботою в Новосибірському БМУ-31 (російська федерація);

до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 25.12.1996, оскільки організація знаходиться на території держави з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та період підприємницької діяльності з 18.05.2005 по 03.02.2013, з 02.11.2021 по 31.03.2023, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зазначило, що страховий стаж позивача складає 23 роки 11 місяців 20 днів, а період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю становить 18 років 08 місяців 03 дні, з яких станом на 01.01.1993 07 місяців 28 днів.

Надалі, листом від 13.09.2023 № 31635-28917/М-02/8-1700/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача про те, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону Про пенсійне забезпечення включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку, зокрема за період з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). Оскільки у реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про сплату позивачем як приватним підприємцем страхових внесків, то враховуючи вимоги законодавства, період провадження підприємницької діяльності у 2005 році до страхового стажу не враховано.

Не погоджуючись з рішенням відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії та відмовою відповідача-1 у зарахуванні до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII).

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону № 796-XII, визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV, в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Так, частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, для осіб, які набули право на зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII призначається пенсія за умови:

1. досягнення віку 60-5 = 55 років;

2. наявності страхового стажу 30-5 = 25 років.

Згідно матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів, позивач досягнувши 55 років, 01.05.2023 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Так, частиною першою статті 15 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом № 796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи, зокрема особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

В примітці до пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (частина друга статті 55 Закону № 796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 3 повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 4 категорії не може перевищувати 5 років.

Зі змісту оскаржуваного рішення від 08.05.2023 № 97 та відзивів відповідачів вбачається, що період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 07 місяців 28 днів.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії по досягненню 55 річного віку (у зв`язку з проживанням станом на 01.01.1993 в зоні посиленого радіологічного відселення повні 4 роки) суд застосовує Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 (доповнено згідно з Постановою Пенсійного фонду № 33-1 від 25.11.2021), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Отже, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, зокрема для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи такими є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, та відповідної довідки про період проживання, виданої уповноважених на це органом.

Так, пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Статтею 14 Закону № 796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення серія НОМЕР_2 ) (далі Порядок - № 501) Громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 501, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Зазначене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 28.03.2018 у справі № 333/2072/17, від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17, від 31.10.2019 у справі № 212/12245/13-а та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при вирішенні даної справи.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що до позовної заяви позивачем, серед іншого, додано копію посвідчення Серія НОМЕР_2 виданого Рівненською обласною державною адміністрацією 27.12.1993, згідно якого ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4). Пред`явник має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

На час звернення позивача до суду належність позивача до особи потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, посвідчення громадянина, який є потерпілим від Чорнобильської катастрофи не скасовано, не визнано недійсним, а отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ. Однією із таких пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і Закону № 796-ХІІ.

Разом з тим, за змістом частин третьої та четвертої статті 15 Закону № 796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що відповідно до довідки, виданої Сарненською міською радою 30.01.2023 № 41/09-13-09, ОСОБА_1 зареєстрований в м. Сарни, Рівненської області з 27.03.1984 по 11.01.2002, з 11.01.2002 по 18.10.2013, з 18.10.2013 по даний час.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР № 106 від 23.07.1991 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", місто Сарни, Рівненської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

При цьому, період з 26.04.1986 по 01.01.1993, що має визначальне значення для вирішення спору, реєстрацію та облік громадян за місцем проживання було регламентовано Положенням про паспортну систему в СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 677 від 28.08.1974, постановою Ради Міністрів СРСР № 678 від 28.08.1974 Про деякі правила прописки громадян, Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 66-дск від 03.02.1992.

Зазначеними нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання, що встановлювала необхідність отримання дозволу органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України.

Згідно з пунктом 22 розділу ІІІ Положення № 677, громадяни прописуються за місцем проживання. Громадяни, які прибули на тимчасове проживання із однієї місцевості в іншу на строк більше півтора місяця прописуються тимчасово, а ті, що прибули на строк до півтора місяця реєструються в установленому порядку.

Тобто, прописка громадянина за певною адресою здійснювалася за конкретним місцем проживання, була обов`язковою, а дотримання умов прописки перевірялося уповноваженими особами органів внутрішніх справ.

Крім того, у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР № 5-24/26 від 12.05.1985, відповідно до яких погосподарський облік вівся в погосподарських книгах, а основним об`єктом погосподарського обліку було домогосподарство - об`єкт, члени якого мали реєстрацію місця проживання на території населеного пункту.

Відтак, довідкою Сарненської міської ради від 30.01.2023 № 41/09-13-09 підтверджується період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 27.03.1984 по 11.01.2002, з 11.01.2002 по 18.10.2013, з 18.10.2013 по даний час.

З рішення про відмову у призначенні пенсії вбачається, що відповідачем при визначенні періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не враховано період строкової військової служби з 19.11.1986 по 23.12.1989 у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження військової частини на території радіоактивного забруднення та період з 29.01.1990 по 25.12.1996, оскільки позивач працював у Новосибірському БМУ-31 (російська федерація).

Однак суд не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на наступне.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі № 569/7589/17 серед іншого зазначалось: Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Верховний Суд у постанові від 30.08.2022 у справі № 357/6372/17 зробив висновок, що наявність посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

У постанові від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 Верховний Суд також зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує фактичне проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Крім того, матеріали справи не містять даних про місцезнаходження військової частини у якій позивач проходив військової служби та ці відомості не встановлені та не перевірені відповідачем- 2, що не заперечується сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, судом встановлено, що відповідачами не надано доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи сприяння позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту його проживання у зоні посиленого радіологічного контролю у спірний період, зокрема з 19.11.1986 по 23.12.1989.

Так, у постанові від 07.05.2024 по справі № 460/38580/22 Верховний Суд зазначив, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є обов`язком пенсійного органу, тобто перекладання тягаря доказування, надання відомостей тощо на позивачку є неприйнятним. Неналежне виконання пенсійним органом свого обов`язку щодо перевірки відомостей, зазначених у поданих документах не може бути підставою для обмеження конституційного права особи на отримання належної їй пенсії.

Наведене вказує на те, що висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях, а не на перевірених даних.

Суд звертає увагу на те, що максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 5 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі № 460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі № 460/17257/23).

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується факт проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіологічного контролю повних 4 календарних років станом на 01.01.1993, а станом на 01.01.2015 - більше 18 років, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, але не більше як на 5 років.

В сукупності встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач-2 протиправно не врахував період з 19.11.1986 по 23.12.1989 та з 29.01.1990 по 25.12.1996 до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, відтак оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 97 від 08.05.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача-1 у зарахуванні до страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

З огляду на наведене, страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про зарахування до його страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005, однак листом № 31635-28917/М-02/8-1700/23 від 13.09.2023 пенсійний орган зазначив, що періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2004 зараховуються до страхового стажу та заробітної плати для обчислення пенсії за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, яка є складовою реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідач-1, серед іншого, зауважив, що оскільки у реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про сплату позивачем як приватним підприємцем страхових внесків, то період провадження останнім підприємницької діяльності до страхового стажу не враховано.

При цьому, згідно пункту 2 частини першої статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Підпунктом 1 пункту 3-1 розділу Прикінцеві положення Закону № 1058-IV встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (абзац 4 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1).

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Разом з тим, відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ) (абзац 2).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац 3).

Аналіз положень пункту 4 Порядку № 637 свідчить на користь того, що періоди провадження особою підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування можуть бути підтверджені свідоцтвом про сплату єдиного податку; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ), або наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу вищенаведених норм суд дійшов висновку, що побудова тексту абзацу 3 пункту 4 Порядку № 637 передбачає можливість підтвердження особою періодів провадження фізичною особою підприємницької діяльності за допомогою даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, як альтернативу документам, визначеним в абзаці 2 такого пункту.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10.05.2005 до 14.05.2008.

Судом встановлено, що позивач в період з 12.05.2005 по 31.12.2005 перебував на обліку в Сарненській ДПІ Головного управління ДПС у Рівненській області як фізична особа-підприємець.

Згідно листа Головного управління ДПС у Рівненській області від 27.06.2023 № 10291/6/17-00-24-08-06 у спірний період позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок в сумі 120,00 грн щомісяця.

Разом з тим, позивачем надано квитанції установ банків, якими підтверджено сплату ним єдиного податку: 16.05.2005 в сумі 200,00 грн (квитанція № 111), 16.05.2005 в сумі 280,00 грн (квитанція № 191), 18.07.2005 в сумі 480,00 грн (квитанція № 131), 05.10.2005 в сумі 390,00 грн (квитанція № 48).

Враховуючи викладене, надані позивачем копії квитанцій установ банків, які підтверджують сплату ним єдиного податку у 2005 році (з 12.05.2005 по 31.12.2005), є достатніми доказами для підтвердження періоду провадження ним підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування у такий період відповідно до абзацу 2 пункту 4 Порядку № 637 та, як наслідок, належними документами, що підтверджують стаж позивача відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1.

Водночас, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів заборгованості щодо сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів за весь період здійснення підприємницької діяльності, а відповідачами , в свою чергу, не надано суду жодної інформації про наявність заборгованості позивача за платежами до Пенсійного фонду України.

Відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому період провадження підприємницької діяльності за період з 12.05.2005 по 31.12.2005 на спрощеній системі оподаткування підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що частиною першою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 11.10.2023 у справі № 160/9500/21 зазначив, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: - лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; - повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; - вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Відтак, з метою ефективного захисту порушеного права позивача щодо незарахування до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності, суд, на підставі статті 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною відмови відповідача-1 у зарахуванні до страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005 та зобов`язання відповідача-1 зарахувати вказаний період до його страхового стажу.

При цьому, суд враховує, що перевіряючи обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію суд зазначає, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії за умови, що таких дій не вчинив відповідач.

Таким чином, у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача-1 призначити пенсію позивачу, оскільки пенсійним органом у оскаржуваному позивачем рішенні не вирішено питання щодо врахування вищевказаного періоду роботи позивача до страхового стажу, а тому суд не має права перебирати на себе функції Пенсійного фонду щодо вирішення питання наявності стажу позивача для призначення пенсії.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, у якій колегія суддів дійшла висновку про те, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію.

Тому, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

Згідно частини першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

За правилами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 2147,20 грн, що підтверджується квитанціями до платіжних інструкцій № 7 від 23.10.2023 на суму 1073,60 грн та № 6 від 23.10.2023 на суму 1073,60 грн, які знаходяться в матеріалах справи, а тому судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню в рівних частинах обома відповідачами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.05.2023 № 97 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 12.05.2005 по 31.12.2005.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період провадження підприємницької діяльності за період з 12.05.2005 по 31.12.2005.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2023 про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судовий збір в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 червня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Г.Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29000, ЄДРПОКУ/РНОКПП 21318350)

Суддя О.В. Поліщук