Справа № 320/32627/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі в частині позовних вимог

24 червня 2024 року № 320/32627/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

у с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту також відповідач, Вишневий ВДВС), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Тарасенко В.А., вчинені в межах виконавчого провадження №44484827, щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 150040,59 грн від 04.01.2021;

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Тарасенко В.А. про стягнення виконавчого збору у сумі 150040,59 грн від 04.01.2021 в межах виконавчого провадження;

- визнати неправомірною бездіяльність в.о. начальника відділу Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Хайдарі Р.Р. щодо не закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати в.о. начальника відділу Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Хайдарі Р.Р. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що в провадженні Києво-Святошинського РВ ДВС знаходиться виконавче провадження №44484827 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1 500 405,93 грн за виконавчим листом №2-1458/11, виданим 26.06.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2023 у справі №2-1458/11 означений виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначив, що за наслідками розгляду його звернень щодо закінчення виконавчого провадження №44484827 відповідачем було винесено спірні постанови про стягнення виконавчого збору №44484827, про відкриття виконавчого провадження.

Позивач стверджує про відсутність підстав для стягнення з нього виконавчого збору у зв`язку з тим, що фактично виконавчий документ не був виконаний в межах ВП №44484827, а також у зв`язку з визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вирішуючи питання можливості розгляду заявлених позовних вимог в частині: визнання неправомірною бездіяльності в.о. начальника відділу Вишневого ВДВС Хайдарі Р.Р. щодо не закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання його винести постанову про закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язання в.о. начальника відділу Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Хайдарі Р.Р. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначає таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до частини п`ятої статті 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною першою якої передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено у розділі X Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі по тексту також Закон №1404).

Частиною першою статті 74 Закону №1404 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою цієї ж статі передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №0340/1792/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 89819865) зазначила, що юрисдикція адміністративних судів також поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Предметом спору у даній справи є, зокрема, вимоги про визнання неправомірною бездіяльності в.о. начальника відділу Вишневого ВДВС Хайдарі Р.Р. щодо не закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст. 39 Закону №1404 у зв`язку з визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання його винести постанову про закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст. 39 Закону №1404.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Києво-Святошинському РВ ДВС, правонаступником якого є відповідач, у межах ВП №44484827 перебував виконавчий лист №2-1458/11, виданий 26.06.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу у сумі 1 500 405,93 грн.

З Автоматизованої системи виконавчих проваджень за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors вбачається, що ВП №44484827 відкрито 14.08.2014.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС від 04.01.2021 ВП №44484827 з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 150 040,59 грн.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС від 04.01.2021 ВП №44484827 у зв`язку з надходженням до відділу заяви представника стягувача про повернення виконавчого документа без виконання, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2023 у справі №2-145/11 визнано такими, що не підлягають виконанню, виконавчі листи, видані на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.04.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» коштів в сумі 1 498 585,00 грн та судових витрат: 1 700,00 грн державного мита, 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС від 04.01.2021 ВП №64031438 відкрито виконавче провадження з виконання постанови №44484827 від 04.01.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 150 040,59 грн.

Листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області від 03.08.2023 №40654/3.2-23/вх.М-9945-23 на звернення позивача повідомлено про відсутність підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору на підставі поданої позивачем ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2023 у справі №2-145/11 про визнання виконавчих листів №2-145/11 такими, що не підлягають виконанню. Зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом, який підлягає виконанню згідно положень Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, позивач оскаржує бездіяльність відповідача в рамках примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №2-145/11, ухваленого відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 Цивільного процесуального кодексу України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України та його примусовим виконанням.

Приймаючи до уваги те, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача в рамках примусового виконання рішення місцевого загального суду, ухваленого за правилами Цивільного процесуального кодексу, суд вважає, що дана справа в частині вищевказаних позовних вимог не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вказане виключає можливість розгляду цього спору у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц, від 05.12.2018 у справі № 904/7326/17, від 05.06.2019 у справі № 911/100/18, а також підтримана Верховним Судом у постанові від 24.03.2023 у справі № 640/12384/21.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності в.о. начальника відділу Вишневого ВДВС Хайдарі Р.Р. щодо не закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання його винести постанову про закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог та роз`яснити позивачу, що дану справу віднесено до юрисдикції цивільного суду.

Згідно з частиною другою статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Провадження в адміністративній справі в частині заявлених позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності в.о. начальника відділу Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Хайдарі Р.Р. щодо не закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження, та зобов`язання в.о. начальника відділу Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Хайдарі Р.Р. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №44484827 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» - закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що дана справа в частині вищевказаних позовних вимог підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Дудін С.О.