Справа № 480/7242/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 р. Справа № 480/7242/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.05.2024, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук, повний текст складено 03.05.24 по справі № 480/7242/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Луганській області №64 від 15.02.2023 про відмову позивачу в призначенні пенсії, відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''; зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', як учаснику бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 та зарахувати до загального (страхового) стажу роботи наступні періоди: з 01.09.1983 по 25.02.1987 навчання в Рильському аграрному технікумі; 01.09.2019 по 31.03.2020 АТ ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе'' (код 05747991); з 01.09.2022 по 31.10.2022, з 01.12.2022 по 31.03.2023 АТ ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг'' (код 00205618), починаючи з 07.02.2023.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №64 від 15.02.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 01.09.2019 до 31.03.2020 в Акціонерному товаристві ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'' та з 01.07.2022 до 31.10.2022, з 01.12.2022 до 31.01.2023 в Акціонерному товаристві ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг''. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення відповідне, з урахуванням висновків суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що до страхового стажу позивача правомірно не зараховано: період навчання у Рильському аграрному технікумі, оскільки не долучено відомості про період навчання та реорганізацію навчального закладу; період роботи з 01.09.2019 по 31.03.2020 у АТ Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе - у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату підприємством страхових внесків до Пенсійного фонду України в Реєстрі; періоди роботи у АТ Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг: з 01.07.2022 по з 30.09.2022 - у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату підприємством страхових внесків до Пенсійного фонду України в Реєстрі; з 01.10.2022 по 31.12.2022 - у зв`язку з відсутністю сум нарахованої заробітної плати в Реєстрі; з 01.01.2023 по 31.01.2023 - у зв`язку з відсутністю звітності в Реєстрі. Звертає увагу, що в долучених до заяви довідках від 15.12.2022 №204 та від 23.12.2022 №6/1227 про проходження військової служби зазначено облікові картки до військові квитки НОМЕР_2 і НОМЕР_3 та період участі в бойових діях з 15.12.1989 по 18.12.1989, який не відповідає періоду проходження військової служби з 28.05.1987 по 24.05.1989. Наголошує, що інших документів щодо підтвердження періоду участі в бойових діях заявником не надано, тобто дії відповідача щодо не зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу цілком правомірні. Вказує, що адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Вважає, що вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 дата народження позивача - 26.02.1968.

Записами з трудової книжки серії НОМЕР_5 встановлено наступне:

- у період з 28.05.1987 до 24.05.1989 позивач проходив службу у збройних силах;

- 30.04.1991 позивача прийнято на роботу вогнетривником 4 розряду вогнетривно-кислотної ділянки №2 Ремонтно-будівельно - монтажного управління №2 Ремонтно-будівельно - монтажного тресту;

- 01.11.1993 Ремонтно-будівельно - монтажне управління №2 реорганізовано у Державну фірму ''Стройремсервис'';

- 01.08.1994 позивача звільнено з роботи;

- 09.01.1995 позивача прийнято в механозбірний цех №2 учнем слюсаря механоскладальних робіт Відкритого акціонерного товариства ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе'';

- 15.03.1995 позивачу присвоєно 2 розряд слюсаря механоскладальних робіт;

- 05.05.1997 позивачу присвоєно 3 розряд слюсаря механоскладальних робіт;

- 10.07.1998 позивачу присвоєно другу професію - стропальщик 2 розряду;

- 29.04.2011 Відкрите акціонерне товариство ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе'' перейменоване в Публічне акціонерне товариство ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе'';

- 01.09.2015 Публічне акціонерне товариство ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе'' перейменоване в Публічне акціонерне товариство ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'';

- 01.08.2019 Публічне акціонерне товариство ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'' перейменоване в Акціонерне товариство ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'';

- 07.04.2020 позивача звільнено з Акціонерного товариства ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'' у зв`язку з переведенням;

- 08.04.2020 позивача прийнято в порядку переведення слюсарем з механоскладальних робіт 3 розряду механоскладального цеху №2 Акціонерного товариства ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг''.

07.02.2023 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

15.02.2023, за результатами розгляду заяви позивача з доданими документами, ГУ ПФУ в Луганській області прийнято рішення №64 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно з п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують проходження військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку в грудні 1989 року.

Також, зі змісту спірного рішення встановлено, що страховий стаж позивача складає 32 роки 1 місяць 22 дні. До страхового стажу не зараховано:

- навчання у Рильському аграрному технікумі без зазначення періоду навчання за дублікатом диплому від 02.04.2018 року №146038;

- період роботи з 01.09.2019 по 31.03.2020 у АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе» - у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- періоди роботи у АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг»: з 01.07.2022 по з 31.10.2022 та з 01.12.2022 по 31.12.2022 у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків за даними Реєстру; з 01.11.2022 по 30.11.2022 - у зв`язку з відсутністю суми нарахованої заробітної плати за даними Реєстру; з 01.01.2023 по 31.01.2023 у зв`язку з відсутністю звітності до Пенсійного фонду України за даними Реєстру.

Не погодившись із рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком згідно з п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач ініціював даний спір.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення відповідача №64 від 15.02.2023. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.09.2019 до 31.03.2020 в Акціонерному товаристві ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'' та з 01.07.2022 до 31.10.2022, з 01.12.2022 до 31.01.2023 в Акціонерному товаристві ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг'', та повторно розглянути заяву від 07.02.2023, з урахуванням висновків суду. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх передчасності.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Приписами статті 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно зі ст.44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку; 2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Відповідно до п.1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі по тексту Порядок №22-1) заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 1.7 розділу І Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

За обставинами справи, позивач 07.02.2023 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До вказаної заяви позивачем надано, зокрема: трудову книжку; посвідчення учасника бойових дій від 17.02.2016 серії НОМЕР_1 ; дублікат диплому Обласного бюджетного професійного освітнього закладу ''Рильський аграрний технікум'' м.Рильськ Курської області РФ від 02.05.2018; довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.12.2022 за №6/1228 (про проходження позивачем військової служби у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку в Республіці Афганістан протягом 3 днів), від 23.12.2022 за №6/1227 (про проходження позивачем служби у збройних силах у період з 28.05.1987 до 24.05.1989, у тому числі участі у бойових діях у період з 15.12.1989 до 18.12.1989), від 15.12.2022 за №204 (про проходження позивачем військової служби у період з 28.05.1987 до 24.05.1989).

Зі змісту спірного рішення відповідача вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком згідно з п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стала відсутність документів, які підтверджують проходження військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку в грудні 1989 року.

Колегія суддів враховує, що документами, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком військовослужбовцям, які брали участь у бойових діях є: документи про проходження військової служби (служби); довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації; посвідчення учасника бойових дій (підпункт 6 п.2.1 розділу ІІ Порядку№22-1).

Суд звертає увагу, що нормами Порядку закріплено альтернативу подання одного з трьох документів, що посвідчує спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Кожен з цих документів є достатнім доказом для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику бойових дій.

За цим, право на дострокову пенсію за нормою п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV мають чоловіки - учасники бойових дій, у разі досягнення ними 55 річного віку за наявності не менше 25 років страхового стажу при наданні ними із заявою про призначення пенсії посвідчення учасника бойових дій або довідки про участь у бойових діях.

Отже, позивач, надавши разом із заявою посвідчення учасника бойових дій, підтвердив своє право на отримання пенсії за нормою п.4 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV. Факт того, що позивачем надано довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яких зазначено період участі позивача у бойових діях протягом 3-х днів, який не відповідає періоду проходження ним військової служби, зазначеного у довідках ІНФОРМАЦІЯ_2 , не впливає на таке право.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині позовних вимог спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Щодо задоволених вимог позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 01.09.2019 до 31.03.2020 в Акціонерному товаристві ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'' та з 01.07.2022 до 31.10.2022, з 01.12.2022 до 31.01.2023 в Акціонерному товаристві ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг'', та відповідних доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, спірним рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 15.02.2023 позивачу не зараховано до страхового стажу періоди його роботи: з 01.09.2019 по 31.03.2020 у АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе» - у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; періоди роботи у АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» з 01.07.2022 по з 31.10.2022 та з 01.12.2022 по 31.12.2022 у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків за даними Реєстру.

Cтаттею 20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат, що здійснюються в натуральній формі. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 16 ст.106 Закону №1058-IV передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача. Порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи.

Згідно довідки форми ОК-5 за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, позивачу з 01.09.2019 до 31.03.2020 страхувальником (код 05747991), а з 01.07.2022 до 31.10.2022 та з 01.12.2022 до 31.01.2023 страхувальником (код 00205618) нараховувалась заробітна плата.

Суд звертає увагу на те, що позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника, як платника страхових внесків, а також належної сплати страхових внесків. Тому відсутність в Реєстрі звітності до ПФУ та даних щодо сплати ЄСВ не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи.

З урахуванням вищенаведеного, періоди роботи позивача з 01.09.2019 до 31.03.2020 в Акціонерному товаристві ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'' та з 01.07.2022 до 31.10.2022, з 01.12.2022 до 31.01.2023 в Акціонерному товаристві ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг'' підлягають зарахуванню до його страхового стажу роботи позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №64 від 15.02.2023 року.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішення), які є предметом оскарження, надано не було.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача та відповідних доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №64 від 15.02.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.09.2019 до 31.03.2020 в Акціонерному товаристві ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'' та з 01.07.2022 до 31.10.2022, з 01.12.2022 до 31.01.2023 в Акціонерному товаристві ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг'', а також повторно розглянути заяву від 07.02.2023, з урахуванням висновків суду.

При цьому, у даній справі повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки у разі скасування рішення про відмову у призначенні пенсії з підстав не зарахування до страхового стажу позивача певних періодів трудової діяльності, що спростовано вищенаведеними висновками суду, колегія суддів вважає, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій щодо зарахування спірних періодів та повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в цій справі.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 по справі № 480/7242/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко