Справа № 380/26239/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/26239/23 пров. № А/857/7146/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській обл. Департаменту патрульної поліції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській обл. Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису стосовно кривдника (суддя суду І інстанції: Лунь З.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 19.02.2024р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

02.11.2023р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 302561 від 31.10.2023р., складений інспектором взводу 1 роти 3 батальйону 4 Управління патрульної поліції /ПП/ у Львівській обл. Департаменту патрульної поліції /ДПП/ Русиняком С.В. відносно неї (а.с.1-3).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (а.с.30-31).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано терміновий заборонний припис серії АА № 302561, складений 31.10.2023р. інспектором взводу 1 роги 3 батальйону 4 Управління ПП у Львівській обл. ДПП Русиняком С.В.; стягнуто з Управління ПП у Львівській обл. ДПП з бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір на суму 1073 грн. 60 коп. (а.с.55-59).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Управління ПП у Львівській обл. ДПП, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.61-69).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що у зв`язку з вчиненням позивачем домашнього насильства фізичного та психічного характеру відносно свого брата ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 302561 від 31.10.2023р.

При цьому працівниками поліції на місці події з`ясовано обставини справи, заслухано пояснення свідків, відібрано пояснення в позивача та потерпілого, складено форму оцінки ризиків та протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст.173-2 КУпАП серії АА № 151888, написано рапорт щодо цієї події та відповідно винесено терміновий заборонний припис.

Так, свідки факту вчинення позивачем домашнього насильства відносно потерпілого чітко підтверджували протиправність дій саме позивача, що вбачається із відеозаписів нагрудного відеореєстратора інспектора. Також, зі слів інших осіб, які знаходились у квартирі разом з позивачем, проте, не були свідками домашнього насильства, такі провокативні дії відносно членів сім`ї позивач вчиняє не вперше, що свідчить про систематичність правопорушень.

Враховуючи те, що рівень ризиків оцінено як низький, проте, беручи до уваги пояснення свідків, які підтвердили факт цього правопорушення та неправомірних дій зі сторони позивача, керуючись власною дискрецією та нормами чинного законодавства, працівник поліції мав всі законні підстави для винесення термінового припису стосовно кривдника.

Окрім цього, апелянт звертає увагу, що на момент виникнення спірних правовідносин терміновий заборонний припис вичерпав свою дію і не несе будь-яких правових наслідків, які б порушували права, свободи чи інтереси позивача, у зв`язку з чим, не потребував додаткового скасування у судовому порядку.

Також апелянт зауважив, що Управління ПП у Львівській обл. ДПП України є структурним підрозділом ДПП без статусу юридичної особи та відповідно до бюджетного законодавства не отримує та не являється розпорядником бюджетних коштів. Відтак, судові витрати підлягають стягненню саме з бюджетних асигнувань ДПП. Однак, судом першої інстанції такі витрат стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління ПП у Львівській обл. ДПП.

Окрім цього, апелянт звернув увагу, що ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі суд постановив 24.11.2023р., а рішення ухвалено 19.02.2024р., тобто, рішення в ухвалено майже через 3 (три) місяці з моменту відкриття провадження, що вважається порушенням норм процесуального права та відповідно є підставою та скасування вказаного рішення.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, за результатами оцінки ризиків вчинення домашнього насильства 31.10.2023р. інспектором взводу 1 роти 3 батальйону 4 Управління ПП у Львівській обл. ДПП ОСОБА_3 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 302561 від 31.10.2023р., у зв`язку із вчиненням ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно свого брата ОСОБА_2 31.10.2023р. близько 17 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Згідно цього термінового заборонного припису позивачу заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Вказаний припис стосовно кривдника винесений строком на 3 доби з 19 год. 20 хв. 31.10.2023р. по 19 год. 20 хв. 03.11.2023р.

Із змісту розглядуваного позову ОСОБА_1 слідує, що остання оспорює правомірність винесеного припису, оскільки вона не вчиняла домашнього насильства стосовно свого брата ОСОБА_2 . При цьому, позивач вважає себе потерпілою від домашнього насильства.

Окрім цього, під час складання припису допущено порушення процедури його складення.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 31.10.2023р. щодо оскарженого заборонного припису інспектором поліції надано відповідей «Так» на одне із запитань з блоку № 1-6. При цьому аналіз змісту наданих відповідачем доказів пояснень не дає змоги достеменно встановити суду, що позивач вчинила дії стосовно того, що вимагала у ОСОБА_2 віддати їй мобільний телефон, чим завдала фізичного болю та психологічних страждань.

Водночас, у Формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 31.10.2023р. інспектором поліції не зазначено про наявність будь-яких чинників/обставин, що підвищують кривдником (позивачем) позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Враховуючи вищевикладені обставини, зокрема, кількість відповідей «Так», недоведеність обставин вчинення насильства, відсутність зауважень інспектора поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи, прийняття оскаржуваного термінового заборонного припису стосовно кривдника не було необхідним заходом врегулювання конфлікту, який мав місце між позивачем та її братом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України № 2229-VIII від 07.12.2017р. «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства (п.16 вказаної статті).

Формами домашнього насильства є психологічне, фізичне та сексуальне насильство (п.п.14, 15, 17 наведеної статті).

Згідно з ст.4 вказаного Закону діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах:

1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини;

2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства;

5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

6) конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства;

7) добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб;

8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку;

9) ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями, медіа та іншими заінтересованими особами.

Відповідно до ч.2 ст.5 зазначеного Закону основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є:

1) запобігання домашньому насильству;

2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством;

4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки.

Із змісту ст.25 зазначеного Закону слідує, що терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи:

1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків.

Особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України.

Терміновий заборонний припис виноситься в порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника затверджений наказом МВС України № 654 від 01.08.2018р.

Згідно з п.1 розділу ІІ цього Порядку терміновий заборонний припис стосовно кривдника (далі - припис) виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Відповідно до п.3 розділу ІІ вказаного Порядку під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

При винесенні припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності). Припис підписується працівником уповноваженого підрозділу поліції, який його виніс, постраждалою особою (її представником) і кривдником власноруч на оригіналі та кожній з копій (п.п.5, 11 розділу ІІ цього Порядку)

Правила заповнення приписи визначені в п.10 розділу ІІ вказаного Порядку.

В частині підставності та обґрунтованості складення спірного припису стосовно позивача колегія суддів керується наступним.

До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Такий припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Метою такого припису є припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, а не притягнення кривдника до певного виду відповідальності.

Отже, під час складання термінового заборонного припису стосовно кривдника уповноваженою особою вживаються спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству, основною метою яких є припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Процедура проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення, визначена Порядком проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затв. наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України № 369/180 від 13.03.2019р.

Згідно з п.п.4, 5 розділу І вказаного Порядку оцінку ризиків проводить поліцейський уповноважений підрозділ органу Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) за фактом вчинення домашнього насильства.

Результати оцінки ризиків враховує поліцейський уповноваженого підрозділу поліції під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення та надання допомоги постраждалим особам у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п.п.1 і 2 розділу ІІ зазначеного Порядку оцінка ризиків проводиться за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства згідно з додатком до цього Порядку, шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Згідно п.5, 6 розділу ІІ наведеного Порядку у зв`язку з тим, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки та ризик летального випадку, пов`язаного з насильством, не передбачені формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на власний розсуд може оцінити рівень небезпеки як високий, якщо він/вона вважає, що постраждала особа перебуває в потенційно небезпечній ситуації або яка може спричинити смерть особи або інші тяжкі наслідки.

Про наявність та можливі наслідки дії таких чинників/обставин поліцейський уповноваженого підрозділу поліції робить запис у відповідній позиції форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Дві відповіді «Так» на запитання з № 1-6 та на будь-яку кількість запитань з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, а також якщо поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважає, що постраждала особа перебуває в ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, оцінюється як високий рівень небезпеки.

Відповідь «Так» на одне запитання з № 1-6 та на щонайменше сім і більше запитань з № 7-27 або жодної відповіді на запитання з № 1-6, але не менше чотирнадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як середній рівень небезпеки.

Відповідь «Так» на одне запитання з № 1-6 та на не більше ніж шість запитань з № 7-27 або не більше тринадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як низький рівень небезпеки.

Якщо на всі запитання отримано відповіді «Без відповіді/Невідомо», поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

У силу приписів п.7 розділу ІІ наведеного Порядку залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції.

Отже, процедура проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства запроваджена з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення; проведення такої процедури передує рішенню щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника.

Учасниками такої процедури є постраждала особа та поліцейський уповноваженого підрозділу поліції.

При цьому, Закон України № 2229-VIII від 07.12.2017р. «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у випадках звернення до органів поліції із заявами щодо домашнього насильства зобов`язує відповідні органи для підтвердження факту домашнього насильства чи його спростування здійснити перевірку відповідної інформації.

Так, у разі звернення постраждалої особи із заявою щодо вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції повинен здійснити перевірку інформації, що зазначена у відповідній заяві, встановити форму домашнього насильства, а також пересвідчитися у тому, що таке дійсно створило безпосередню загрозу життю чи здоров`ю постраждалої особи.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно Форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 31.10.2023р. (постраждала особа ОСОБА_2 , кривдник ОСОБА_1 ) інспектор поліції на всі запитання окрім № 2 та № 26, зафіксував відповідь «Ні» (а.с.46-48).

Стосовно наявності будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи, інспектор поліції вказав, що таких немає.

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства інспектор поліції визначив рівень небезпеки як низький.

У спірному випадку відповідно до Форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 31.10.2023р. щодо оскарженого заборонного припису інспектором поліції надано відповідей «Так» на одне із запитань з блоку № 1-6.

При цьому аналіз змісту наданих відповідачем доказів пояснень не дає змоги достеменно встановити, що позивач вчинила дії стосовно того, що вимагала у ОСОБА_2 віддати їй мобільний телефон, чим завдала фізичного болю та психологічних страждань.

Водночас, як правильно зауважив суд першої інстанції, у Формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 31.10.2023р. інспектором поліції не зазначено про наявність будь-яких чинників/обставин, що підвищують кривдником (позивачем) позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Враховуючи вищевикладені обставини, зокрема, кількість відповідей «Так» у Формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 31.10.2023р., недоведеність обставин вчинення насильства, відсутність зауважень інспектора поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прийняття оскаржуваного термінового заборонного припису стосовно кривдника не було необхідним заходом врегулювання конфлікту, який мав місце між позивачем та її братом.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до інформації, наявної на сайті «Судова влада», набрала законної сили постанова Сихівського районного суду м.Львова від 24.01.2024р. у справі № 464/7836/23, якою закрито провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, працівником поліції терміновий заборонний припис АА № 302561 від 31.10.2023р. винесено без відповідних підстав, відповідно такий є протиправним та правильно скасовано судом першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про те, що спірний припис на момент виникнення спірних правовідносин вичерпав свою дію і не несе будь-яких правових наслідків, які б порушували права, свободи чи інтереси позивача, у зв`язку з чим не потребує додаткового скасування в судовому порядку, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Право особи, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України, визначено ч.9 ст.25 Закону України № 2229-VIII від 07.12.2017р. «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Одночасно з цим, зазначена норма закону (попри те, що ч.5 ст.25 Закону України № 2229-VIII від 07.12.2017р. «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб) не пов`язує право особи, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, на оскарження його до суду лише протягом строку дії такого припису, а тому доводи апелянта у цій частині апеляційний суд відхиляє.

При цьому, апеляційний суд визнає суспільну небезпеку домашнього насильства та поділяє нетерпиме ставлення до будь-яких його проявів. Тимчасовий заборонний припис виноситься щодо особи, яка вчинила домашнє насильство і правомірне винесення такого припису, а внесення відомостей у відповідний реєстр має наслідком подальше сприйняття суспільством особи, щодо якої такий винесений, як кривдника, що вчинив небезпечне для життя чи здоров`я домашнє насильство.

Водночас, визначені Законом України № 2229-VIII від 07.12.2017р. «Про запобігання та протидію домашньому насильству» інструменти для запобігання та протидії домашньому насильству повинні застосовуватися за своїм прямим призначенням та не можуть використовуватися як спосіб впливу на особу в сімейних конфліктах.

Щодо тверджень апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, визначені ч.3 ст.317 КАС України, а саме: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Нормами абз.2 ч.1 ст.319 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього ж Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, розгляд судом справи з порушенням встановленого строку розгляду, не відноситься до порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, у зв`язку з чим наявність таких обставин не дає суду апеляційної інстанції повноважень для скасування рішення суду.

Також не може бути підставою для скасування судового рішення стягнення судом на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління ПП у Львівській обл. ДПП.

Отже, апелянтом не наведено жодного процесуального порушення, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення на підставі положень ст.317 КАС України.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на Управління ПП у Львівській обл. ДПП.

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській обл. Департаменту патрульної поліції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2024р. в адміністративній справі № 380/26239/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Управління патрульної поліції у Львівській обл. Департаменту патрульної поліції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 21.06.2024р.