Справа № 260/3850/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3850/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Рейті С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Шаранич Сергія Сергійовича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить:

1) Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман Владислава Яношовича від 20.06.2023 року ВП № 61295614 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 44746,53 грн;

2) Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман Владислава Яношовича від 21.06.2023 року ВП № 72085860 про примусове виконання постанови № 61295614, виданого 20.06.2023 Відділом ДВС у місті Ужгороді про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 44746,53 грн.

Ухвалою судді від 17.06.2024 року вказана позовна заява була залишена без руху, в тому числі, у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам Кодексу адміністративного судочинства України в частині не зазначення позивачем обгрунтованих доводів щодо причин пропуску строку для звернення до суду із даним позовом та позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

21.06.2024 року до суду надійшла заява представника позивача на усунення недоліків позовної заяви залишеної без руху, в якій зокрема, щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним позовом зазначено наступне:

«У позовній заяві Позивач - ОСОБА_1 зазначив про те, що про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження №72085860 з примусового виконання постанови №61295614 від 20.06.2023, виданого Відділом ДВС у м. Ужгороді про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у розмірі 44746, 53 грн., дізнався безпосередньо у відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де 01 грудня 2023 року працівниками даного відділу надана копія постанови про відкриття виконавчого провадження.

В ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху від 17.06.2024 року у справі №260/3850/24 зазначено, що Позивачем не надано до суду жодних доказів про те, що саме 01 грудня 2023 року Позивач отримав та ознайомився з оскаржуваними постановами.

З огляду на вищевказані вимоги ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 року у справі №260/3850/24 зазначаємо, що саме 01 грудня 2023 року безпосереднього Позивач у Відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ознайомився з даними постановами, про що було поставлено відповідну відмітку з реквізитами Позивача, датою ознайомлення « 01.11.2023 р.» та підписом останнього. Наразі оригінали оскаржуваних постанов знаходяться у Відповідача.

У той же час варто зазначити, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 року у справі № 260/3850/24 встановлено десятиденний строк для усунення недоліків, проте з метою надання належних доказів, необхідно значно більше часу, ніж 10-денний строк зазначений в ухвалі у зв`язку із тим, що оригінали документів знаходяться у Відповідача, що робить неможливим надати дані докази до суду саме Позивачем.

Окрім цього варто додати, що саме 01 грудня 2023 року слід вважати початком відліку терміну, коли Позивач дізнався про порушення своїх прав, і тому лише із початку відліку з даної дати останній зміг вчиняти дії щодо реалізації свого права і саме « 01 грудня 2023 рік» варто пов`язувати з початком перебігу строку звернення до суду з позовом. Так, як на офіційну поштову адресу Позивача оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження №72085860 з примусового виконання постанови №61295614 від 20.06.2023, виданого Відділом ДВС у м. Ужгороді про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у розмірі 44746, 53 грн. - не надходили. У єдиному порталі державних послуг «Дія» ОСОБА_1 не є зареєстрований, що позбавило його можливості у меню «Послуги» вкладка «Виконавчі провадження» слідкувати про наявність або відсутність виконавчих провадження щодо останнього».

Розглянувши подану представником позивача заяву на усунення недоліків в частині що стосується поновлення строку звернення до суду із даним позовом, судом враховується наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Частиною 1статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Як слідує з позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 20.06.2023 року про стягнення виконавчого збору у ВП № 61295614 та постанову від 21.06.2023 року про примусове виконання постанови № 61295614.

Водночас, з цим позовом позивач звернувся до суду лише 11.12.2023 року (згідно із штемпелем на поштовому конверті, в якому він надійшов), тобто із пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч.2 ст. 287 КАС України.

При цьому, як було зазначено у позовній заяві, про наявність вказаних постанов позивач дізнався безпосередньо у відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де 01.12.2023 року працівниками даного відділу надана копія постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, зі змісту поданої 21.06.2024 року представником позивача заяви, «…саме 01 грудня 2023 року безпосереднього Позивач у Відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ознайомився з даними постановами, про що було поставлено відповідну відмітку з реквізитами Позивача, датою ознайомлення « 01.11.2023 р.» та підписом останнього. Наразі оригінали оскаржуваних постанов знаходяться у Відповідача…».

Тобто, фактично, позивач був ознайомлений зі спірними постановами 01.11.2023 року, а не 01.12.2023 року як було вказано раніше.

Навіть за умови урахування наведеного, до позовної заяви не було надано відповідних доказів ознайомлення із спірними постановами та представник позивача зазначає про неможливість надання таких доказів через необхідність значно більшого, ніж надано судом десятиденного строку, у зв`язку із тим, що оригінали документів знаходяться у відповідача, що робить неможливим надати дані докази до суду саме позивачем.

З приводу зазначеного, суд повторно наголошує, що обов`язок доведення поважності причин пропуску строків звернення до суду, покладається саме на особу, яка звернулась до суду, при цьому, ні позивачем ні його представником не було заявлено ні у позовній заяві, ні в подальшому, про витребування відповідних доказів, також, не надано доказів вжиття відповідних заходів для отримання таких доказів, до прикладу, направлення адвокатського запиту, а також, не заявлено клопотання про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви в порядку ст. 121 КАС України.

Більше того, суд зауважує, що згідно відтиску штемпелю на поштовому конверті, в якому даний позов надійшов до суду, такий направлено засобами поштового зв`язку 11.12.2023 року, при цьому, останній отримано судом 10.06.2024 року, про що свідчить відповідний відбиток штемпелю суду, тобто, майже ніж через пів року з моменту його надіслання, та наявність як у позивача чи його представника більш ніж достатньо часу для отримання необхідних для звернення до суду із відповідним позовом доказів, в тому числі, і доказів ознайомлення із оскарженими постановами (за умови, що спірні постанови були винесені 20.06.2023 року та 21.06.2023 року та фактом ознайомлення із такими тільки 01.11.2023 року і зверненням до суду про їх скасування 11.12.2023 року, представник позивача як адвокат повинен був припустити про необхідність надання відповідних доказів на підтвердження поважності причин пропуску скороченого у даній категорії справ строку звернення до суду).

Разом з тим, судом не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для звернення позивача до суду за захистом своїх прав протягом строку, який був об`єктивно необхідним для подання позовної заяви до суду.

За таких обставин, суд визнає неповажними вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до суду.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2022 року у справі № 300/863/21 зазначено, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16.09.2021 року у справі № 560/5412/20, від 01.06.2022 року у справі № 460/100/21, від 29.03.2023 року у справі № 380/10073/20.

Водночас, як вказав Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові 04.07.2023 року у справі № 620/4707/22, законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відтак, суд зазначає, що неналежна організація робочого процесу з боку представника позивача, виникнення організаційних складнощів для своєчасного звернення до суду із позовом є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Тобто в матеріалах поданої заяви про поновлення строку звернення відсутні докази наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення заявника та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду із даним позовом.

Суд констатує, що доступ до правосуддя не може бути безумовним, оскільки його часові рамки обумовлені певними строками. Відтак, поновлення строку звернення до суду без об`єктивних причин його пропуску призведе до порушення принципу правової визначеності в правовідносинах, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для поновлення строку для звернення до суду.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Окрім цього, згідно частин 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, на підставі ч. 2 ст. 123 КАС України та п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Водночас, повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 121, 122, 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними підстави пропущеного строку звернення до суду ОСОБА_1 .

2. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької Марії, 10 код 35045459) про визнання протиправними та скасування постанов - повернути позивачеві.

3. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами невідкладно надіслати особі, що її подала.

4. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду у встановлений ст. 295 КАС України п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя С.І. Рейті