Справа № 334/3932/24
Суддя: Фетісов М. В.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 24.06.2024
Справа № 334/3932/24
Провадження № 2-а/334/42/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючої судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши в письмовому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Кострицької Анастасії Віталіївни та Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про визнання дій інспектора поліції неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

представник позивачки адвокат Івахніна А.В. звернулася до суду з адміністративним позовом до старшого сержанта поліції 4 батальйону 1 роти 1 взводу Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 та Департаменту патрульної поліції, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 2045553 інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону УПП у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В обґрунтування позову зазначила, що 01.05.2024 постановою серії ЕНА № 2045553 інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону УПП у Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122КУнАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до оскаржуваної постанови позивачка, керуючи транспортним засобом «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на Прибережній автомагістралі/Бульвар Шевченка 74-А, перевищила встановлені обмеження руху більше ніж на 20 км/год, а саме рухалась зі швидкістю 77 км/год при дозволеній швидкості руху 50 км/год, чим порушила пункт 12.4 ПДР. Швидкість вимірювалась за допомогою лазерного приладу TRUCAM ТС008387. Позивачка неодноразово зверталась до відповідачки ОСОБА_2 з тим, що їй потрібна правова допомога, але відповідачкою не було вжито жодних дій щодо надання можливості позивачці реалізувати своє право на отримання такої допомоги, можливості скористатися правами, які передбачені статтею 268 КУпАП, а саме правом на захист, чим порушив процедуру розгляду справи. Відповідачка ігнорувала заперечення щодо постанови, в порушення статті 268 КУпАП справа була розглянута без прийняття до уваги пояснень. Позивачка була позбавлена можливості надати докази, заявляти клопотання тощо. Вважаю, що оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню. Також фіксація швидкості автомобіля здійснювалась приладом TRUCAM ТС008387. Відповідачкою ОСОБА_2 не було надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення вказаного прилад, якою вона здійснила вимірювання швидкості руху автомобіля позивачки.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Малій О.М. подав відзив на позов, в якому позов не визнав, що обґрунтовує тим, що 01.05.2024 під час несення служби поліцейським УПП в Запорізькій області ДПП було виявлено, що відповідачка не виконала вимоги ПДР. Зупинивши автомобіль під керуванням позивачки, представившись згідно частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», була наголошена причина звернення, а саме те, що водій порушив вимоги ПДР. Під час несення служби поліцейським УПП в Запорізькій області ДПП за допомогою лазерного вимірювання швидкості TRUCAM LTI II 20/20 ТС № 008387 було виявлене порушення ПДР, а саме водій транспортним засобом «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 77 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 27 км/год, чим порушив пункт 12.4 ПДР. Позивачу було роз`яснено та дотримано його права згідно статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП. Можливість використанні приладу TRUCAM LTI II 20/20 ТС № 008387 в ручному режимі підтверджується прямо передбачено свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також конструкцією даного приладу (наявність ручки для тримання).

Співвідповідачка поліцейський УПП в Запорізькій області ДПП Кострицка А.В. відзив на позов не подала. Третя особа УПП в Запорізькій області ДПП пояснення щодо позову не подало.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 29.05.2024 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. У третьої особи УПП в Запорізькій області ДПП витребувані матеріали справи про адміністративне правопорушення, в якій ухвалено оскаржувану постанову. Витребувані докази суду надані 06.06.2024.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Івахніна А.В. в судове засідання не з`явились. Представник позивачки подала заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Співвідповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомила.

Представник співвідповідача Департаменту патрульної поліції судове засідання не з`явився. У відзиві просив розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи УПП в Запорізькій області ДПП в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України через неявку у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 01.05.2024 серії ЕНА № 2045553, складеної поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 , 01.05.2024 о 15.00 годині у м. Запоріжжі Прибережна автомагістраль/Бульвар Шевченка 74-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в населеному пункті перевищила встановлені обмеження руху більш як на 20 км/год, а саме рухалась зі швидкістю 77 км/год. Швидкість вимірювалась за допомогою лазерного приладу TRUCAM ТС 008387, БК 475828, 470054. Чим порушила пункт 12.4 ПДР. На позивачку накладене стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-XII), встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР).

Відповідно до пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону № 3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пунктом 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, про що зазначено у статті 280 КУпАП.

Згідно зі статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Частиною другою статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

В частині третій статті 283 КУпАП зазначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

В оскаржуваній постанові було зазначено, що відеофіксація правопорушення здійснена за допомогою лазерного приладу TRUCAM ТС 008387.

Можливість використання приладу TRUCAM LTI II 20/20 виробництва Laser Technology Inc. підтверджена експертним висновком від 24.12.2020 № 04/05/02/-3560, виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому зазначено, що в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечено конфіденційність, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. У даному висновку перелічено номери зразків об`єкта експертизи, на які розповсюджується дія експертного висновку, включено виріб з серійним номером ТС008387.

Також лазерний вимірювач швидкості TRUCAM LTI II 20/20 ТС 008387 отримав Сертифікат відповідності UA.TR.001 22 054-20 та Сертифікат перевірки типу UA.TR.001 241-18 Rev. 0 та дозволений для використання на території України.

Отже суд дійшов висновку про те, що показання приладу TRUCAM LTI II 20/20 ТС № 008387 можуть використовуватись як докази у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до наданих представником співвідповідача Департаменту патрульної поліції фотознімків та відеозапису з відеофіксацією з приладу TRUCAM LTI II 20/20 ТС № 008387, які знаходяться на оптичному носії інформації, 01.05.2024 о 15.00 годині у м. Запоріжжі Прибережна автомагістраль/Бульвар Шевченка 74-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась зі швидкість 77 км/год в населеному пункті, тобто перевищила встановлені обмеження руху більш як на 20 км/год.

Проте під час перегляду відеозапису з бодікамери № 470054, якою безпосередньо фіксувалось вимірювання швидкості співвідповідачкою ОСОБА_2 судом встановлено, що безпосередньо перед вимірюванням швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивачки поліцейський, який знімав сам процес вимірювання швидкості руху транспортного засобу, долонею руки закрив об`єктив бодікамери та відкрив його вже по завершенню вказаного процесу.

Зазначена обставина ставить під сумнів правильність вимірювання швидкості руху транспортного засобу співвідповідачкою ОСОБА_2 , оскільки на відеозаписі видна вібрація приладу TRUCAM LTI II 20/20 ТС № 008387 під час вимірювання співвідповідачкою ОСОБА_2 швидкості руху транспортного засобу позивачки. Такі заміри можуть дати більшу похибку, аніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керувала позивачка.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суд дійшов висновку, що співвідповідачкою ОСОБА_2 при винесенні оскаржуваної постанови були порушенні вимоги статей 245, 254, 276, 280, 283 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню з закриттям провадження у справі.

Щодо доводів представника позивачки про порушення співвідповідачкою ОСОБА_2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», а саме здійснення вимірювання швидкості руху транспортного засобу способом утримання вимірювача швидкості в руках та за відсутності знаку, який інформує про змонтовану/розміщену фототехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні.

З наведеного вбачається, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, яка працює не в автоматичному режимі з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд вважає помилковими твердження представника позивачки про те, що в силу приписів статті 40 Закону України «Про національну поліцію» відповідач не мав права використовувати зазначений засіб вимірювальної техніки не в автоматичному режимі, оскільки дана норма закону не виключає можливість використання органами поліції вимірювачів швидкості руху, які не є стаціонарними.

При цьому відповідно до листа ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 01.10.2019 № 22-38/49 максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі становить +/- 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год. Також з цього листа вбачається, що лазерний вимірювач TRUCAM LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TRUCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Викладене підтверджує, що лазерний вимірювач швидкості руху TRUCAM має можливість працювати у двох режимах, утриманням в руках під час вимірювання швидкості руху транспортного засобу або розміщенням на триногі, саме в цих режимах вказаний вимірювач проходив тестування, ліцензування та сертифікацію, був признаним таким, що відповідає стандартам та правильно вимірює швидкість руху транспортного засобу в обох режимах.

Таким чином порушення позивачкою ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TRUCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, а тому вимоги частини другої статті 40 Закону України «Про національну поліцію» щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки, не розповсюджуються на спірні відносини.

Аргументи представника позивачки про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачку було позбавлено можливості скористатися правовою допомогою адвоката суд також вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються відеозаписом з бодікамери № 475828, в якому зафіксована інформація про обставини складання оскаржуваної постанови та який не містить інформації про клопотання позивачки про залучення до участі в справі її захисника.

Суд також наголошує, що у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

У постанові від 03.03.2021 по справі № 466/2310/20 Верховний Суд зазначив, що за приписами КУпАП розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, відтак, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в іншому випадку правомірність своїх дій доводити у судовому порядку з можливістю скористатись правовою допомогою.

Щодо вимог про стягнення зі співвідповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків.

Як передбачено у статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС України).

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини шоста та сьома статті 134 КАС України).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що 07.05.2024 між адвокатом Івахніною А.В. та позивачкою ОСОБА_1 укладений Договір про надання правничої допомоги. Відповідно до розрахунку правових послуг адвоката за договором про надання правничої допомоги від 07.05.2024 вартість правничої допомоги склала 5 000 гривень, у тому числі консультація (1 година) 1 000 гривень, складання адміністративного позову (3 години) - 3 000 гривень, підготовчка, збір, копіювання документів (1 година) 1 000 гривень. Відповідно до прибуткового касового ордеру № 004/24/05 від 07.05.2024 позивачкою сплачена представнику вартість правничої допомоги в сумі 5 000 гривень.

Представник співвідповідача Департаменту патрульної поліції Малій О.М. у відзиві заявив про неспівмірність витрат позивачки на правничу допомогу, оскільки предметом позову є оскарження постанови, якою накладений штраф в сумі 340 гривень, справа є незначної складності.

Ураховуючи вищезазначене, оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених позивачем витрат, заяву представника співвідповідача про неспівмірність витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, враховуючи те, що справа є незначної складності та розглянута у спрощеному позовному провадженні, суд дійшов висновку про покладання на співвідповідача Департамент патрульної поліції обов`язку по відшкодуванню 5 000 гривень витрат позивачки на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного співвідповідача.

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрат позивачки по сплаті судового збору в сумі 605,60 гривень.

Керуючись статтями 6 - 9, 139, 244 - 246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 01.05.2024 серії ЕАН № 2045553, винесену поліцейським 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управляння патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень на ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 5 605 (п`ять тисяч шістсот п`ять) гривень 60 копійок, які складаються із судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя або безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.

Реквізити учасників справи:

позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Співвідповідачі:

- поліцейський 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Кострицька Анастасія Віталіївна, місцезнаходження: вул. Перемоги, буд. 96, м. Запоріжжя,

- Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, .

третя особа Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Перемоги, буд. 96, м. Запоріжжя.

Суддя М.В. Фетісов