Справа № 317/682/24
Суддя: Каряка Д. О.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 317/682/24
Провадження № 2-а/317/5/2024
14 червня 2024 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Каряки Д.О.,
при секретарі Щербини В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: інспектор СРПП Відділення поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Арський Ігор Миколайович про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, який було уточнено, в якому просить: 1) скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №982806 від 23.01.2024 винесену відносно ОСОБА_1 та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП; 2) стягнути з бюджетних асигнувань ГУНП в Запорізькій області на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.01.2024 року о 17:01 год. позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом - електроскутер «Aima Power Eagle» по вул. 30 років Перемоги, 8 у с. Мар`ївка Запорізького району Запорізької області без номерного знаку, де його було зупинено працівниками поліції і інспектором СРПП Відділення поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Арським І.М. було складено постанову серії БАА № 982806 від 23.01.2024 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5, 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, за порушення п.п.2.9. «в», 2.3. «в» та 2.1. «г» ПДР України, а саме за те, що він керував незареєстрованим транспортним засобом без мотошолома та без полісу обов`язкового страхування власників транспортних засобів.
Вказану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню наступних підстав. У вказаній постанові зазначено, що позивач скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5, 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, порушивши п.п.2.9. «в», 2.3. «в» та 2.1. «г» ПДР України, проте позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки зазначені порушення ПДР не стосуються водія електроскутера. Електроскутер «Aima Power Eagle», яким керував позивач, має потужність двигуна менше ніж 3кВт і згідно діючого законодавства України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не відноситься до механічного транспортного засобу, а отже для керування таким транспортним засобом особі не потрібне посвідчення водія та державна реєстрація. На підтвердження своїх доводів позивач надав керівництво з експлуатації елекстоскутера «Aima Power Eagle», з фотознімком та технічними характеристиками. Пунктом 1.10 ПДР визначено, що механічний транспортний засіб транспортний засіб, що проводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється та трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засобі з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Враховуючи викладене, позивач вважає, що він керував електроскутером потужністю двигуна 1200Вт, що менше ніж 3 кВт і він не є суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5, 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п.2.1 ПДР України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким електроскутер позивача не є (а.с.32-36).
15.03.2024 р. Уповноваженим представником Головного управління Національної поліції в Запорізькій області подано відзив на позовну заяву в якому вказав, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 23.01.2024 о 17:04 год. керував у с. Мар`ївка Запорізького р-ну Запорізької області, транспортним засобом, а саме мопедом «Сіті Павер» АМ 1200 DT-2, без застебнутого мотошолому, також т/з був незареєстрованим, у водія був відсутній поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортним засобом, чим порушив п п.п.2.9. «в», 2.3. «в» та 2.1. «г» ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення та порушив п.2.3 підпункту в) Розділу 2 «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» ПДР України. Стягнення, передбачене ч. 5, 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпА накладено інспектором СРПП Відділення поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 , у межах наданих йому повноважень і лише під час виконання службових обов`язків та були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України та зафіксовані у постанові про накладання адміністративного стягнення серії БАА № 922806 від 23.01.2024. Також, обставини вчинених ОСОБА_1 правопорушень зафіксовані під відеозапис, який міститься на CD-диску та долучений до відзиву (а.с.66).
Щодо твердження позивача про те, що його транспортний засіб відноситься до категорії електроскутера та він не зобов`язаний мати посвідчення водія категорії «А1», відповідач наголосив, що відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України мопед це двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 см? або електродвигун потужністю до 4 кВт. В ПДР поняття електроскутер не значиться як транспортний засіб в розумінні такого.
З огляду на вищевикладене, поліцейський діяв правомірно в межах діючого законодавства, а тому підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на думку представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області не вбачається. Крім того, просила в задоволенні вимог позивача щодо стягнення судових витрат зі сплати судового збору також відмовити, оскільки ця вимога є похідною від вимоги про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Окрім цього, представником відповідача зазначено, що поліцейськими під час зупинки транспортного засобу під керуванням позивача у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, однак останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 592673 від 23.01.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.47-58).
15.03.2024 р. третьою особою - інспектором СРПП Відділення поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Арським І.М. подано письмові пояснення до позовних вимог ОСОБА_1 , які за змістом є відзивом на позовну заяву. Не погоджуюсь з заявленими позовними вимогами зазначено, що при складанні відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, він в межах діючого законодавства діяв правомірно, а тому підстави для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на його думку відсутні. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.97).
Представником відповідача ГУНП в Запорізькій області Трішиною А.М. до початку судового засідання подано заяву про розгляд справи без її участі. Просила в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві (а.с.96).
Третя особа - інспектор СРПП Відділення поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав пояснення (а.с.67-77) в яких просив в задоволенні позову відмовити з таких же підстав, які викладені у відзиві.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 205 КАС України суд вважає за можливе розглядати справу по суті у відсутності сторін на підставі наявних в справі матеріалів і на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України без застосування фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, а також відзив представника відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1 статті 9 та статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
У відповідності до пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
З матеріалів справи судом установлено, що 23.01.2024 о 17:04 год., водій ОСОБА_1 у с. Мар`ївка Запорізького р-ну Запорізької області, по вул. 30 років Перемоги, 8, керував транспортним засобом, а саме мопедом «Сіті Павер» АМ 1200 DT-2, незареєстрованим у встановленому законом порядку, без застебнутого мотошолому та без полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортним засобом, чим порушив п.п.2.9. «в», 2.3. «в» та 2.1. «г» ПДР України, тим самим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5, 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, про що інспектором СРПП Відділення поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Арським І.М. було складно постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАА №982806 від 23 січня 2024 року з накладанням адміністративного стягнення в розмірі 850,00 грн. (а.с.37)
Відповідальність: за ч. 5 ст. 121 КУпАП настає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами; за ч. 6 ст. 121 КУпАП настає за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку; за ч. 1 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Так, частиною 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580 VІІІ «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями пункту 8 частини 1 статті 23 вказаного вище Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
За змістом статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини п`ята, шоста статті 121, частина перша статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція).
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ І Інструкції).
Пункт 1 та 2 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами п`ятою, шостою статті 121, частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Суд, надаючи оцінку оскарженому рішенню вважає за необхідне зазначити наступне.
Правове регулювання суспільних відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання визначено нормами Закону України від 30 червня 1993 року № 3353 ХІІ «Про дорожній рух» (далі по тексту - Закон України «Про дорожній рух»).
Положеннями статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
У статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Крім того як визначено у пункті 2 частини 1 статті 32 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі по тексту Закон України «Про Національну поліцію»), поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту Правила дорожнього руху України).
Як вказано у пункті 1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до пунктів 1.3 та 1.4 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За визначеннями, наведеними у пункті 1.10 Правил дорожнього руху України: транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3кВт; мотоцикл - двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг; мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4кВт.
Відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху України транспортні засоби класифікуються, залежно від категорій, зокрема: А1 мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт; А мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.
Також пунктом 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року, передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема, «А1» мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 см? або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Згідно з положеннями пунктів 2 та 3 наведеного вище Положення, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії. А транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на відповідні категорії.
З наведеного вбачається, що Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» й різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено. Водночас, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб з електродвигуном не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №278/3362/15-к.
Таким чином, з порівняння понять «транспортний засіб», «механічний транспортний засіб» та «мопед» вбачається, що мопед є різновидом механічного транспортного засобу, який має двигун внутрішнього згорання з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю від 3 до 4 кВт. Отже, враховуючи відсутність визначення «електроскутер» у Правилах дорожнього руху України, слід дійти висновку, що електроскутер можливо прирівняти до мопеду лише за наявності у нього електродвигуна потужністю від 3 до 4 кВт.
Як встановлено із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 23.01.2024 року керував електроскутером «Aima Power Eagle» з потужністю 1200 V по вул. 30 років Перемоги, 8 у с. Мар`ївка Запорізького району Запорізької області, де його було зупинено працівниками поліції і інспектором СРПП Відділення поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Арським І.М. було складено постанову серії БАА № 982806 від 23.01.2024 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5, 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, за порушення п.п.2.9. «в», 2.3. «в» та 2.1. «г» ПДР України, а саме за те, що він керував незареєстрованим транспортним засобом без мотошолома та без полісу обов`язкового страхування власників транспортних засобів.
Разом з тим, слід зазначити, що пункт 2.1 «а» Правил дорожнього руху України передбачає обов`язок мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом для водіїв саме механічних транспортних засобів, а тому вказана норма права має застосовуватись системно разом з пунктом 2.13 Правил дорожнього руху України.
З системного аналізу положень пунктів 1.10 та 2.13 Правил дорожнього руху України слід дійти висновку, що пристрої (електровелосипед, електроскутер тощо) у яких потужність електромотора до 3 кВт, не є механічним транспортним засобом у розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, а значить на них не розповсюджуються вимоги пункту 2.13 наведених Правил стосовно права на управління транспортними засобами категорії А1 з потужністю мотора від 3 кВт до 4 кВт тільки при наявності «посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії».
Аналогічна судова практика, викладена у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 932/2831/22, від 09 лютого 2023 року у справі № 199/3648/22 та від 22 березня 2022 року у справі № 177/844/21 та постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 639/3287/23.
Враховуючи викладене у сукупності, у відповідності до визначень, що містяться у Правилах дорожнього руху України, суд доходить висновку, що електроскутер «Aima Power Eagle», має потужність двигуна 1200 V, меншу ніж 3 кВт, хоча і є транспортним засобом, проте він за своїми технічними характеристиками не може бути прирівняний до мопедів або інших механічних транспортних засобів, що підтверджується керівництвом з експлуатації електроскутера «Aima Power Eagle», копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.14-25).
Отже в даному випадку працівник поліції помилкового прирівняв електроскутер «Aima Power Eagle», яким керував позивач, до механічного транспортного засобу, право на керування яким у особи повинно бути посвідчення водія категорії А1.
Беручи до уваги, що адміністративну відповідальність за порушення пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, до якого електроскутер позивача «Aima Power Eagle» не віднесено, ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 5, 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення імперативно визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що при винесені постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, працівником поліції не в повній мірі дотримано вимог статей 245, 251 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині повноти й всебічності з`ясування обставин адміністративної справи.
В даному випадку судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.ч. 5, 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.
При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 7 своєї постанови від 24 червня 1988 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення» розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Приписами частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно пункту 3 частини 3 вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача та третьої особи проти позову, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами і знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Враховуючи викладене, а також встановлені судом обставини, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність скасування оскаржуваної постанови з закриттям провадження у справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Відповідно до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі ст. 247, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 5-11, 77, 139, 241-246, 251, 255, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: інспектор СРПП Відділення поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Арський Ігор Миколайович про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора СРПП відділу поліції №6 Запорізького РУП в Запорізькій області Арського І.М. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №982806 від 23.01.2024 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. за скоєння правопорушень, передбачених ч. 5, 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути з Головного управління національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Д.Апухтіна, буд. 29, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Копію рішення надіслати сторонам.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів до третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Д.О. Каряка