Справа № 346/6045/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 346/6045/23 пров. № А/857/8764/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Нора А.Т.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2024 року (головуючий суддя: П`ятковський В.І., місце ухвалення - м. Коломия, дата складення повного тексту судового рішення 20.03.2024) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу муніципальної інспекції Коломийської міської ради Івано-Франківської області про скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 , 19.10.2023 звернувся до суду з позовом, в якому, просив визнати протиправною та скасувати постанову серії КМ № 0030517 від 25.05.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовує позов тим, що у постанові не вказано чітко місце вчинення адміністративного правопорушення, зокрема не зазначено виїзд з якої саме прилеглої території було заблоковано, не сформульовано належним чином самої суті правопорушення, що позбавляє можливості чітко встановити чи було допущено порушення вказаного пункту ПДР. Зазначає, що транспортний засіб позивача знаходився уздовж узбіччя дороги (проїзної частини), біля огорожі приватного будинковолодіння, з постанови неможливо встановити, чи відповідає вказане будинковолодіння територією, що прилягає до краю проїзної частини, яка не призначена для наскрізного проїзду. Крім того, зазначає, що за своїми ознаками прилегла територія повинна прилягати до краю проїзної частини, тобто між виїздом та проїзною частиною дороги не повинно бути будь-яких інших елементів. В той час як між огорожею приватного будинку та проїжджою частиною дороги де був припаркований автомобіль наявний тротуар.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, позивач покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Представниця позивача ОСОБА_2 , у судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача Грицик Я.І. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серії КМ № 0030517 від 25 травня 2023 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення штраф у розмірі 680 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Позивач визнаний винним у тому, що 07 квітня 2023 року о 14 год 18 хв в м. Коломия по вул. І. Вільде, здійснив зупинку транспортного засобу марки «Opel» д.н.з. « НОМЕР_1 » ближче 10 м від виїзду з прилеглої території (а саме 0м), чим створив перешкоду для інших учасників дорожнього руху та порушив п. 15.9 с. ПДР України (а.с. 49).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, що заборонено пунктом п.15.9 (и) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. п. «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП, передбачено, що за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до матеріалів справи додано фотоматеріали (а. с. 16-17, 40), які в розумінні ст. 251 КУпАП є належним доказом по цій справі.

Так, цими фотоматеріалами підтверджується, факт порушення позивачем п. п. «и» п. 15.9 розділу 15 ПДР України, оскільки позивач здійснив зупинку автомобіля марки «Opel» д.н.з. « НОМЕР_1 » в м. Коломиї по вул. І. Вільде безпосередньо в місці виїзду. Тобто, автомобіль марки «Opel» д.н.з. « НОМЕР_1 » зупинено навпроти воріт та безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території будинку на якій розташований інший автомобіль.

Щодо покликання позивача, що для визначення території, як прилеглої, вона повинна мати виїзд, що безпосередньо прилягає до дорожнього полотна краю проїзної частини дороги. Тобто між облаштованим виїздом з прилеглої території та проїзною частиною не повинно бути жодних інших елементів дороги, таких як тротуар, бордюр, смуга відводу тощо, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги. Оскільки, п. п. «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху України імперативно встановлено заборону зупинку транспортного засобу, зокрема, безпосередньо в місці виїзду, натомість наявність тротуару між облаштованим виїздом та проїжджою частиною не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення ПДР України.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, встановлених під час її розгляду, в їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу постанови серії КМ № 0030517 від 25.05.2023, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для скасування оскаржуваної постанови серії КМ № 0030517 від 25.05.2023 відсутні.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 268, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2024 року у справі № 346/6045/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 20.06.24