Справа № 240/28182/22
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м. Житомир справа № 240/28182/22

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 13 квітня 2022 року нарахування та виплату пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"., виходячи з відсутності необхідного страхового стажу. Стверджує, що записами у трудовій книжці підтверджено протиправно незарахований відповідачем страховий стаж.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду залучено до участі в справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Відповідачі до суду направили відзиви на позовну заяву, в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Позивач до суду направила відповідь на відзив, в якій не відступила від своєї правової позиції.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 08.09.2021 про призначення пенсії по інвалідності, яку за екстериторіальністю передано до Головного управління ПФУ в Закарпатській області.

За наслідком розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення від 15.09.2021 №62 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Зокрема, у рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 11 років 4 місяці 29 днів, тоді як необхідний стаж для призначення пенсії складає 15 років.

Окремо вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 17.01.1979р. по 25.05.1979р. та з 14.05.1992р. по 26.12.1999р., так як записи про дані періоди не відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58.

Листом від 22.09.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії, зазначивши, що до страхового стажу не враховано:

- періоди роботи з 17.01.1979р. по 25.05.1979р. -запис у трудовій книжці про звільнення містить не чіткий відтиск печатки;

- періоди роботи з 17.09.1990 по 11.05.1992 - відповідно до записів трудової книжки ви прийняті на роботу до Житомирського побутового комбінату, а про звільнення завірений печаткою Житомирського державного комунального підприємства "Експрес";

- періоди роботи з 14.05.1992р. по 26.12.1999р. - відповідно до вимог пенсійного законодавства відсутня інформація про сплату страхових внесків за даний період.

Вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(далі Закону №1058-ІV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 1 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України №1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Надаючи оцінку підставам не зарахування страхового стажу позивача 17.01.1979р. по 25.05.1979р. , з 17.09.1990 по 11.05.1992, з 14.05.1992р. по 26.12.1999р.,суд виходить з наступного.

Згідно вимог статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Слід зазначити, що період роботи з 17.01.1979 по 25.05.1979 відповідач не зарахував пославшись лише на формальні неточності у записах трудової книжки, а саме: не чіткий відтиск печатки.

Так, згідно записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 17.01.1979 прийнята на роботу -наказ №10 від 17.1.79р., 25.05.1979 звільнена з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін -наказ 95 від 25.5.79.

Отже, трудова книжка у вказаний період містить дату та підстави прийняття та звільнення з роботи.

Щодо незарахування періоду з 17.09.1990 по 11.05.1992, з підстав того, що трудова книжка містить запис про прийняття на роботу до Житомирського побутового комбінату, а запис про звільнення завірений печаткою Житомирського державного комунального підприємства "Експрес".

Відповідно до довідки від 11.10.2021 №43 Житомирського колективного учбово-виробничого підприємства "Експрес" ОСОБА_2 (згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 у подальшому Кальманович) 17.09.1990 прийнята на посаду манікюрниці дільниці перукарських робіт (наказ про зарахування №96к від 14 вересня 1990р.), 11.05.1992 звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ про звільнення №57к від 06 травня 1992р.) . Згідно цієї ж довідки в Житомирське державне комунальне підприємство "Експрес" був перейменований Житомирський побуткомбінат №1 на підставі рішення міськвиконкому від 13.08.1992 №447. У свою чергу, Житомирське колективне учбово-виробниче підприємство "Експрес" було перейменоване в Житомирське колективне учбово-виробниче підприємство "Експрес".

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, а саме пунктів 2.2, 2.4, 2.5, 2.6 та 2.7, 2.17 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У випадку виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де було зроблено запис. Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство.

Всі записи в трудовій книжці за місцем роботи вносяться окремою строкою з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів.

Такі ж за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Отже, записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що наявності незначного порушення, а саме відсутність номеру наказу та найменування особи, яка вносила запис, не є підставою для не зарахування спірного періоду до стажу його роботи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Отже, відповідач має право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на врахування до його страхового стажу періодів роботи з 17.01.1979р. по 25.05.1979р. , з 17.09.1990 по 11.05.1992.

Щодо неврахування періоду роботи з 14.05.1992р. по 26.12.1999р., з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків за даний період.

За змістом ч.ч. 1, 10, 12 ст. 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 16 ст. 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового/трудового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки або зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси застрахованої особи, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а.

Як слідує з матеріалів справи, єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 14.05.1992р. по 26.12.1999р., слугувала не сплата страхових внесків.

При цьому відповідачі не заперечують факт роботи позивача в ТОВ Фірма "Скала" в період з 14.05.1992р. по 26.12.1999р., адже він підтверджений записами трудової книжки.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а відтак, несплата страхувальником страховим внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.

А отже, період роботи з 14.05.1992р. по 26.12.1999р., безпідставно не враховано до стажу.

З огляду на викладене, суд вважає, що спірні періоди роботи мають бути зарахованими до страхового стажу позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.09.2021 №62 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання відповідача 2 призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Закону України №1058-IV особи з інвалідністю 2 групи, які досягли віку 60 років мають право на пенсію по інвалідності за наявності на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією неменше 15 років страхового стажу.

Сторони не заперечують, що на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 60 років, він є особою із інвалідністю 2 групи.

Відтак позивач має право на призначення пенсії по інвалідності за наявності страхового стажу 15 років.

При цьому підтверджений пенсійним органом страховий стаж позивача станом на день його звернення складав 11 років 4 місяці 29 днів.

Водночас цим судовим рішенням встановлена протиправність рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо незарахування до страхового стажу періоду з 17.01.1979р. по 25.05.1979р., з 17.09.1990 по 11.05.1992, з 14.05.1992р. по 26.12.1999р.. ГУ ПФУ в Житомирській області не заперечує наявності у позивача страхового стажу у кількості 11 років 4 місяці 29 днів. Проте, зарахувавши згадуваний період роботи позивача до страхового стажу, такий буде складати більше 15 років.

Відтак, оскільки такого стажу достатньо для призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону № 1058-IV, тому ГУ ПФ в Житомирській області належить зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності.

При цьому слід врахувати те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Оскільки 2 група інвалідності встановлена позивачу 28.07.2021, а із заявою про призначення пенсії по інвалідності позивач звернувся до пенсійного органу 08.09.2021, тобто в межах тримісячного строку з дня встановлення інвалідності, тому пенсію позивачу слід призначити з дня встановлення інвалідності, тобто з 28.07.2021.

Частинами 1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги потрібно задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003. РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (площа Народна, 4, м.Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.09.2021 №62.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.07.2021, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 17.01.1979р. по 25.05.1979р., з 17.09.1990 по 11.05.1992, з 14.05.1992р. по 26.12.1999р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа