Справа № 200/3613/24
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року Справа№200/3613/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати йому пенсії з 01 квітня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату йому пенсії, та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01 квітня 2024 року.

Позов обґрунтовував тим, що перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії по інвалідності, виплату якої йому припинено з 01 квітня 2024 року.

Під час з`ясування підстав припинення виплати пенсії та із засобів масової інформації дізнався про те, що внутрішньо переміщеним особам необхідно проходити ідентифікацію в органах Пенсійного фонду України.

Він не є внутрішньо переміщеною особою, оскільки його місце проживання зареєстровано на підконтрольній українській владі території (м. Слов`янськ Донецької обл.), про що в його паспорті поставлена відповідна відмітка.

Проте він декілька разів пройшов ідентифікацію на порталі Пенсійного фонду за допомогою «Дія.Підпис», однак щоразу після цього виплату пенсії поновлено не було.

Оскільки ідентифікація за допомогою «Дія.Підпис» не призвела до поновлення виплати пенсії, тому 10 квітня 2024 року він подав заявку на проведення відеоідентифікації через портал Пенсійного фонду з використанням месенджера «WhatsApp», Відеоідентифікація йому була призначена на 10 травня 2024 року о 09 год. 00 хв., проте з невідомих причин йому ніхто не зателефонував, тому він написав листа на електронну адресу Пенсійного фонду , однак відповідь не отримав.

На його звернення відповідачем надана відповідь від 26 квітня 2024 №10474-9272/М-02/8-0500/24, якою повідомлено, що виплату пенсії позивачу призупинено з 01 квітня 2024 року у зв`язку з не проходженням ним фізичної ідентифікації.

Вважав, що виплату пенсії припинено з підстав, що не передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи свої пенсійні права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що за матеріалами електронної пенсійної справи позивач як отримувач пенсії по інвалідності (І гр. «Б» інвалід по зору), призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», перебуває на обліку у відповідача; є внутрішньо переміщеною особою.

Виплата пенсії йому проведена по 31 березня 2024 року і припинена з 01 квітня 2024 року у зв`язку з не проходженням фізичної ідентифікації згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Після цього нарахування пенсії не проводилося.

Додатково зазначав, що до ст. 49 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає підстави для припинення виплати пенсії, планується внести зміни, а саме доповнити перелік таких підстав, зокрема, таким пунктом: «у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством».

Вважав, що діяв правомірно і не порушив права позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером; з 12 травня 2015 року його місце проживання зареєстровано на підконтрольній українській владі території (м. Слов`янськ Донецької обл.), про що в його паспорті поставлена відповідна відмітка.

Перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії по інвалідності, яка йому призначена відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01 вересня 2003 року.

З 01 квітня 2024 року виплату пенсії припинено з підстав, що не передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Станом на день розгляду справи пенсія позивачу не нараховується, і, відповідно, не виплачується.

На звернення позивача, яке зареєстроване 10 квітня 2024 року за вх. №9272/М-0500-24, відповідачем надана відповідь від 26 квітня 2024 року №10474-9272/М-02/8-0500/24, в якій повідомлено, що пенсіонерам з числа внутрішньо переміщених осіб, які не пройшли фізичну ідентифікацію до встановлено терміну (до 31 березня 2024 року), призупинено виплату пенсії з 01 квітня 2024 року.

Також повідомлено, що для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно пройти фізичну ідентифікацію у зручний для нього спосіб, що визначений постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам».

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені ст. 49 вказаного Закону, згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення, що прийнято органом Пенсійного фонду або судом, і лише з підстав визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перелік яких є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав виключно у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження як приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат.

Частиною 3 ст. 16 зазначеного Закону визначено, що за результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо:

1) призначення (перерахунку) державної виплати;

2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати;

3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати;

4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

Проте, Законом України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії також не встановлені.

В судовому порядку виплата пенсії позивачу не припинялася.

Органом Пенсійного фонду рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав не приймалося.

Посилання відповідача на те, що відбулося призупинення виплати пенсії позивача, є неприйнятними, оскільки таке зупинення з подальшим поновленням виплати пенсії законом передбачено лише щодо пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності (ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Посилання відповідача на підзаконні нормативно-правові акти як на підставу припинення виплати пенсії є неприйнятним, оскільки суперечать ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач помилково вважав, що позивач має статус внутрішньо переміщеною особи, та виплата йому пенсії повинна відбуватися з урахуванням законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Посилання відповідача на нормативно-правові акти, які регулюють питання виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з тимчасово окупованих територій є неприйнятними, оскільки органом Пенсійного фонду України не враховано, що місце проживання позивача зареєстровано на підконтрольній українській владі території, про що в його паспорті поставлена відповідна відмітка а тому він не вчиняв передбачені законодавством дії для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а тому не набув статусу внутрішньо переміщеної особи (ст. 1, ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»), як помилково вважав відповідач.

Отже, орган Пенсійного фонду України безпідставно застосував до пенсії позивача законодавство, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким передбачено проведення фізичної ідентифікації внутрішньо переміщених осіб, що призвело до порушення пенсійних прав позивача, а саме до припинення виплати пенсії.

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом, який гарантував би повне їх відновлення та унеможливив би подальше звернення до суду (ч.2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо застосування до ОСОБА_1 законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, та припинення виплати його пенсії з 01 квітня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії, і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати, тобто з 01 квітня 2024 року, на загальних підставах - без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 24 червня 2024 року.

Суддя Т.В. Логойда