Справа № 480/6370/23
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 р.Справа № 480/6370/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2023, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/6370/23

за позовом ОСОБА_1

до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивачка, ОСОБА_1 ), звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до 5-ого прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі також - відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022 року, у розмірі збільшеному до 100 000 гривень, у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі позивача у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів за періоди з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року та з 01 серпня 2022 року по 31 жовтня 2022 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022 року, у розмірі збільшеному до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі позивача у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів за періоди з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року та з 01 серпня 2022 року по 31 жовтня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка проходить військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України. У спірний період, а також з лютого по листопад 2022 року позивачка безпосередньо приймала участь у бойових діях та здійсненні заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Однак, за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року та з 01 серпня 2022 року по 31 жовтня 2022 року (далі спірний період) виплата додаткової винагороди, яка визначена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", відбувалась із порушенням вимог чинного законодавства, адже виплачувалась не в повному обсязі, а саме не в розмірі 100000 грн з розрахунку на місяць.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не розгляду рапорту заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 від 24.11.2022 про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за жовтень 2022 у розмірі 70 000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби (за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, терміном 31 день).

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) розглянути рапорт заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 від 24.11.2022 про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 70 000 грн на місяць пропорційно часу проходження служби (за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, терміном 31 день) та прийняти наказ за результатами їх розгляду.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій вказала про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просила його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що для виплати додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн не є обов`язковою виключно безпосередня участь у бойових діях, оскільки положення пункту першого Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р. передбачають, зокрема, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Крім того, зазначила, що наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30 липня 2022 року №392-АГ "Про реалізації вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168", на який покликається суд першої інстанції, не є актом у розумінні Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", а тому на підставі вказаного наказу ОСОБА_1 не може бути позбавлена підвищеної додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року. На підтвердження того, що НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України брав участь у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії проти України у відповідних районах ведення бойових дій у період з 01.08.2022 по 31.12.2022 до суду надано відповідні накази Адміністрації ДПС України. Вказує, що були підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити їй додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн і саме такий спосіб захисту її прав є достатнім для відновлення порушених прав позивачки. Зазначає, що рапорти не є першоджерелом інформації про виконання бойових (спеціальних) завдань, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за період серпень-вересень 2022.

Відповідач надав до суду пояснення, в яких зазначено про те, що у НОМЕР_1 прикордонному загоні ДПС України відсутнє будь-яке документальне підтвердження, що ОСОБА_1 в період з 01.03.2022 по 331.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.10.2022 приймала участь у бойових діях, зокрема виконувала бойові (спеціальні) завдання на лінії бойового зіткнення, під вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником. У період з 24.02.2022 по 04.04.2022 територія м. Суми та Сумської області знаходилась під окупацією, 11.04.2022 військовослужбовцями НОМЕР_1 прикордонного загону відновлено контроль за раніше непідконтрольними ділянками. Згідно з усним розпорядженням командира військової частини НОМЕР_2 всі жінки військовослужбовці направлені на дистанційне несення служби подалі він зони бойових дій, зокрема позивачка відправлена у м.Канів Черкаської області і знаходилась там до моменту повного звільнення від окупації. За період з 01.08.2022 по 31.10.2022 позивачка проходила службу на посаді офіцера інформаційно-аналітичного забезпечення головного оперативно-розшукового відділу. Даний підрозділ знаходився і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за межами бойових дій. Вказав, що фактично зміст бойових розпоряджень та журналу бойових дій не містить переліку персонального складу особового складу військової частини, яка задіяна у виконанні бойових завдань. Підтверджує, що в журналах бойових дій та в бойових розпорядженнях відповідача відсутнє будь-яке згадування прізвища позивачки.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка в спірний період проходила військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

Згідно з розрахунковими листами позивачки відповідачем ВЧ НОМЕР_2 у спірні періоди виплачувалась позивачці додаткова винагорода, визначена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі по 30 000 грн щомісяця, а саме: у березні 2022 в сумі 30 000 грн, у серпні 2022 в сумі 25101,24 грн., у вересні 2022 в сумі 30 000 грн, у жовтні 2022 в сумі 30 000 грн (а.с.17-19).

Позивачка вважаючи, що відповідачем протиправно не нарахована та не виплачена додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі по 100 000 грн за березень 2022, та з 01.08.2022 по 31.10.2022, звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ураховуючи те, що протиправність наказів № 392-АГ від 30.07.2022 та № 628-АГ від 09.12.2022 у визначений законом спосіб не встановлювалась, а їх зміст не суперечить правовим актам, які мають вищу юридичну силу, підстави для незастосування відповідачем цих наказів до спірних правовідносин відсутні. У період дії воєнного стану, військовослужбовці Держприкордонслужби мають право на отримання збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, проте, таке право не є безумовним, а виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення). Оскільки відсутні докази, які б підтверджували право позивачка на нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000грн за березень, серпень та вересень 2022 року, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у ці періоди.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з тим, що рапорт заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 про встановлення позивачці додаткової винагороди в розмірі із розрахунку 70000 грн у жовтні 2022 року є нерозглянутим, тому належним способом захисту її прав буде визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (в/ч НОМЕР_2 ) щодо не розгляду рапорту від 24.11.2022 заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 про нарахування та виплату позивачці додаткової винагороди за жовтень 2022 року (за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, терміном 31 день) та зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 розглянути зазначений рапорт і прийняти рішення за результатами його розгляду. При цьому позовні вимоги про зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду за спірний період задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги є передчасними.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 в абзаці першому пункту 1 постанови №168 слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць".

В решті зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, на час виникнення спірних правовідносин (з 27.09.2022 по 31.12.2022) не змінювався.

При цьому, у постанові від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22, яка набрала законної сили, Верховний Суд дійшов висновку, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди "до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" замість "30 000 гривень щомісячно" не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом "пропорційність" із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Отже, із систематичного аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень на місяць є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби, що виплачується їм на період дії воєнного стану та підлягає збільшенню до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу їх безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Водночас реалізація зазначених приписів постанови Кабінету Міністрів України №168 вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом першим пункту 1 цієї постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах, враховуючи, що Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558, не врегульовувала цих питань.

Про необхідність визначення керівниками відповідних міністерств та державних органів порядку і умов виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №168, вказано і в пункті 21 цієї постанови, доповненому згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793.

Оскільки одночасно з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №168 не було визначено порядку й умов виплати передбаченої нею додаткової винагороди, 17 квітня 2022 року Адміністрація Державної прикордонної служби України надіслала органам Держприкордонслужби лист №21-1215-2022 «Щодо однакового трактування положень» за підписом Голови Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 , в якому з метою упорядкування обліку особового складу, який має право на збільшення додаткової винагороди до 100 000 гривень, були визначені бойові завдання в районах ведення бойових дій, за умови виконання яких військовослужбовцям мала виплачуватися вказана додаткова винагорода.

Адміністрація Держприкордонслужби 30 липня 2022 року, посилаючись на пункт 21 постанови №168, видала наказ №392-/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», який був уведений в дію з 01 серпня 2022 року.

Пункт другий цього наказу визначав вичерпний перелік бойових дій і заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, виконання яких у відповідні дні давало військовослужбовцю право на збільшення додаткової винагороди до 100 000 гривень пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Зокрема, підпунктом сьомим пункту другого цього наказу до таких заходів віднесено виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу (контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави.

У пункті четвертому наказу №392-/0/81-22-АГ встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:

1) бойового наказу (бойового розпорядження);

2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад;

3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Згідно з пунктом п`ятим наказу №392-/0/81-22-АГ для військовослужбовців, відряджених до органів військового управління Держприкордонслужби, окрім документів, зазначених у пункті 4 цього наказу, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, додатково підтверджується довідкою за формою, наведеною у додатку 1 до цього наказу, що видається начальником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії та до якого для виконання завдань відряджені військовослужбовці, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі (абзац перший пункту 5 наказу).

Для військовослужбовців Держприкордонслужби, які відряджені до органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, у підпорядкування яких вони передані, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, підтверджується довідкою, виданою керівником відповідного органу військового управління, з відображенням у ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця (абзац другий пункту 5 наказу).

У довідках, передбачених цих пунктом, обов`язково мають зазначатися відомості про підтверджуючі документи, передбачені пунктом 4 цього наказу (абзац третій пункту 5 наказу).

З 01 грудня 2022 року був уведений в дію наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», в якому був дещо змінений перелік бойових дій і заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, проте залишився незмінним перелік документів для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців, у тому числі відряджених, у таких бойових діях або заходах.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку що подібні накази центрального органу виконавчої влади підлягають обов`язковій державній реєстрації Міністерством юстиції України, оскільки містять норми, що зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб і встановлюють організаційно-правовий механізм їх реалізації, виходячи із положень частини третьої статті 117 Конституції України, Указом Президента України від 03.10.1992 №493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» і Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731.

Таким чином Адміністрацією Держприкордонслужби не дотримано зазначених вимог законодавства при прийнятті , зокрема, наказу від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ, який не пройшов державну реєстрацію в Мін`юсті у встановленому порядку.

Разом з тим, при вирішенні питання про наслідки порушення зазначених вимог необхідно врахувати обставини фактичного виконання протягом 2022 року, в тому числі й у спірний період, органами Держприкордонслужби наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ, зокрема, в частині визначення бойових дій та заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, а також документування безпосередньої участі військовослужбовців у таких діях і заходах.

У спірний період виключно зазначений наказ Адміністрації Держприкордонслужби визначав механізм реалізації постанови Кабінету Міністрів України №168 щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби під час дії воєнного стану, адже наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №36 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за №196/39252) набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовувався з 01 лютого 2023 року, тобто не підлягав ретроспективному застосуванню до спірних правовідносин.

Документування (фіксація) у спірний період органами Держприкордонслужби безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях і заходах та фактична виплата їм додаткової винагороди до 100 000 гривень відповідно до приписів, зокрема, наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ унеможливлює застосування іншого механізму реалізації постанови Кабінету Міністрів України №168 до правовідносин, що вже відбулися.

За відсутності цих відомчих нормативно-правових актів не здійснювався би облік особового складу, який мав право на збільшену додаткову винагороду, що призвело б до невиплати цієї частини грошового забезпечення військовослужбовцям.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосуванню для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, у спірний період підлягає наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ.

Протилежний висновок поставив би питання необхідності повернення вже виплачених на підставі цих наказів сум додаткової винагороди.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі № 520/690/23 у схожих правовідносинах, а також у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2023 року в справі № 200/193/23 у подібних правовідносинах.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянтки щодо неправомірного застосування до спірних правовідносин Наказу №392-/0/81-22-АГ.

Пунктом четвертим Наказу №392-/0/81-22-АГ передбачено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:

1) бойового наказу (бойового розпорядження);

2) журналу бойових дій (службовобойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Згідно з п. 5 наказу №392-/0/81-22-АГ для військовослужбовців, відряджених до органів військового управління Держприкордонслужби, окрім документів, зазначених у п. 4 цього наказу, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених п.2 цього наказу, додатково підтверджується довідкою за формою, наведеною у додатку 1 до цього наказу, що видається начальником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії та до якого для виконання завдань відряджені військовослужбовці, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі (абзац перший пункту 5 наказу).

Для військовослужбовців Держприкордонслужби, які відряджені до органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, у підпорядкування яких вони передані, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених п. 2 цього наказу, підтверджується довідкою, виданою керівником відповідного органу військового управління, з відображенням у ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця (абзац 2 п. 5 наказу).

У довідках, передбачених цих пунктом, обов`язково мають зазначатися відомості про підтверджуючі документи, передбачені п. 4 цього наказу (абзац третій пункту 5 наказу).

Відповідно до п. 11 Наказу №392-/0/81-22-АГ склад органів і підрозділів Держприкордонслужби, які беруть (брали) участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій, визначаються щомісячно наказом Адміністрації Держприкордонслужби відповідно до рішень (наказів, директив, розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Інформація про військовослужбовців, відряджених з інших органів та підрозділів Держприкордонслужби, дні їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах, передбачених п. 2 цього наказу, подаються начальниками органів Держприкордонслужби (органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до 5 числа щомісячно (у поточному місяці за попередній) в органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу, за формою, наведеною у додатку 2 до цього наказу.

Тобто, для нарахування та виплати збільшеної додаткової винагороди необхідна інформація, зокрема про позивачку, відповідно до Додатку 2 пункту 11 Наказу №392-/0/81-22-АГ, з зазначенням підстав.

Отже, аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновків про те, що у період дії воєнного стану, військовослужбовці Держприкордонслужби мають право на отримання збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. Втім, таке право не є безумовним, а виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

Разом з цим, вказана постанова Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 містить загальні умови отримання збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди, а саме: безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

Право визначати конкретні бойові дії та конкретні заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, здійснення яких зумовлює виникнення права на отримання збільшеної додаткової винагороди, так само, як і право визначати порядок отримання цієї винагороди, надано керівникам міністерств та державних органів, у структурах яких проходить службу військовослужбовець.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачці у спірний період була нарахована та виплачена додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн.

Спірним у цій справі питанням є протиправна, як на думку позивачки, бездіяльність відповідача, яка полягала у не нарахуванні додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн щомісячно за березень 2022 року, серпень - жовтень 2022 року.

Судовим розглядом встановлено, що за період березень 2022 року відсутні докази, які б підтверджували право позивачки на нарахування та виплаті спірної додаткової винагороди. Відповідач зазначив про відсутність у вказаний період документів, що дають право позивачці на отримання збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн.

Щодо періоду серпень-вересень 2022 року, судовим розглядом встановлено, що відповідачем надано копії рапортів заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 від 19.10.2022. відповідно до додатку до рапорту визначено список осіб, яким підлягає нарахування та виплаті додаткової винагороди в розмірі 70000 грн за період серпень-вересень 2022 року. Разом із тим, позивачка у зазначеному списку відсутня.

Стосовно спірного періоду жовтень 2022 року матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було отримано рапорт заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 від 24.11.2022 про нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 70 00 грн за жовтень 2022 року, в п.31 якого зазначено позивачку та період з 01.10.2022 по 31.10.2022 (31доби). Проте, відповідно до розрахункового листа вказану додаткову винагороду не нараховано та виплачено ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рапорт заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 про встановлення позивачці додаткової винагороди в розмірі із розрахунку 70000 грн у жовтні 2022 року є належним документом, який має прийматися командуванням до уваги при призначенні додаткової винагороди на підставі Постанови КМУ № 168.

Проте, відповідачем не було взято до уваги наведений рапорт та прийнято рішення про нарахування грошового забезпечення без урахування додаткової винагороди 70 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що невидання начальником (командиром) органу Держприкордонслужби наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям не може позбавляти військовослужбовця, який залучався до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії додаткової винагороди.

Відтак за обставин, коли позивачка залучалась до виконання завдань на території ведення бойових дій, за які пунктом 1 Постанови № 168 передбачено збільшення додаткової винагороди 70 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, а відповідачем не спростовано зазначену обставину доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, то негативні наслідки відсутності відповідного наказу не можуть перекладатися на військовослужбовця.

Так, заперечуючи факт прийняття позивачкою безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії відповідачем не надано жодних доказів на спростування рапорту від 24.11.2022, зокрема службового розслідування щодо безпідставного складення зазначених рапортів та висновків за підсумками службового розслідування (наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності).

Колегія суддів наголошує, що відповідно до змісту постанови КМУ № 168 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) лише у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перелік яких встановлено пунктами 2 наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України № 392-АГ від 30.07.2022 та № 628-АГ від 09.12.2022, вони набувають права на отримання збільшеної до 70 000 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Державної прикордонної служби України отримують додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було отримано рапорт заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 від 24.11.2022 про нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 70 000 грн. за жовтень 2022 р. (в п.31 зазначено позивачку та період з 01.10.2022 по 31.10.2022, термін 31 днів).

Разом із тим, відповідачем за жовтень 2022р. нараховано та виплачено виключно 30 000 грн згідно з даними розрахункового листа.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, нарахування та виплата позивачці додаткової винагороди, визначена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 70 000 грн. за жовтень 2022 р. не здійснено.

Підставою для подання рапорту заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 зазначено наказ АПСУ №392-АГ, бойове розпорядження командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 27.09.2022 №116/ОТУ суми /4625 (гриф), бойове розпорядження начальника 5 ПРИКЗ від 27.09.2022 №313 (гриф).

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що з наданих до суду копій розрахункових листів не вбачається, що позивачці була виплачена додаткова грошова винагорода із розрахунку 70 000 грн. на місяць пропорційно часу участі у бойових діях та заходах за жовтень 2022р, а також відсутнє рішення, прийняте за результатами розгляду рапорту про встановлення додаткової винагороди позивачу за жовтень 2022р. відповідно до даних рапорту заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 за жовтень 2022р., в додатках до яких наявна інформація про позивача у списку для виплати додаткової винагороди в розмірі із розрахунку 70 000 грн. на місяць.

Отже, рапорт заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 про встановлення позивачці додаткової винагороди в розмірі із розрахунку 70000 грн у жовтні 2022 року є нерозглянутим.

Відповідно до вимог наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України № 392-АГ від 30.07.2022 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, що дає підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у бойових наказах (бойових розпорядженнях), журналах бойових дій, бойових донесеннях або постових відомостях та рапортах (донесеннях) начальника (командира) підрозділу, надання оцінки якій відноситься до компетенції відповідача ВЧ НОМЕР_2 , який отримав та має у своєму розпорядженні відповідну інформацію, що зазначена у рапорті заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 70 000 грн. від 24.11.2022 за жовтень 2022р. (за період з 01.10.2022 по 31.11.2022, терміном 31 день).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки питанню щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі має передувати прийняття рішення за наслідками розгляду відповідного рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу, а рапорт заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 не розглянуто та будь-якого рішення начальником НОМЕР_1 прикордонного загону за наслідками їх розгляду не прийнято, тому належним та достатнім способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_2 ) щодо не розгляду рапорту від 24.11.2022 заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди за жовтень 2022р. (за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, терміном 31 день) та зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 розглянути зазначений рапорт та прийняти рішення за результатами їх розгляду. При цьому позовні вимоги про зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду за спірний період задоволенню не підлягають, оскільки судом такі вимоги є передчасними. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження, надано не було.

Колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивачки буде визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_2 ) щодо не розгляду рапорту від 24.11.2022 заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ОСОБА_2 про нарахування та виплату позивачці додаткової винагороди за жовтень 2022 року (за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, терміном 31 день) та зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 розглянути зазначений рапорт та прийняти рішення за результатами їх розгляду, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги позивачки, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 по справі № 480/6370/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 21.06.2024 року