Справа № 209/1311/24
Суддя: Бистрова Л. О.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 209/1311/24
№ 2-а/207/14/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

за участю секретаря Пономаренко В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії 1ДІ № 00480774 від 12.02.2024 року та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з зазначеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що 17 лютого 2024 року (в суботу) вона, ОСОБА_2 , дізналась від свого батька ОСОБА_3 , що відносно неї уповноваженими особами Інспекції з питань контролю за паркування Дніпровської міської ради складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 00480774 від 12.02.2024 та визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП.

Цього ж дня від батька вона дізналась обставини через які вона була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Так, 10 лютого 2024 року її батько, ОСОБА_3 припаркував автомобіль Ford реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на тротуарі в районі будинку АДРЕСА_1 . Після повернення до автомобілю батько помітив під двірниками повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серія 1Д01327035 відповідно до змісту якого у відношенні власника (належного користувача) транспортного засобу буде винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 360 гривень.

В зв`язку з тим, що батько мав докази того, що він не скоював адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 152-1 КУпАП та порушення пункту 15 Правил дорожнього руху, з метою недопущення притягнення до адміністративної відповідальності невинуватої особи, батько в понеділок 12.02.2024 надіслав на електронну пошту Інспекції з питань контролю за паркування Дніпровської міської ради клопотання, відповідно до змісту якого повідомив посадових осіб Інспекції про те, що саме він 10.02.2024 здійснив паркування автомобілю і просив викликати його на розгляд справи про можливе адміністративне правопорушення.

Проте у відповідь батько отримав лист за підписом в.о. начальника інспекції ОСОБА_4 , відповідно до змісту якого за результатами розгляду його клопотання йому повідомили, що винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 00480774 від 12.02.2024 відносно власника транспортного засобу.

19 лютого 2024 року (понеділок) в зв`язку з тим, що вона не керувала транспортним засобом в цей день та не скоювала адміністративне правопорушення за яке її було притягнуто до адміністративної відповідальності вона звернулась до Інспекції з питань контролю за паркування Дніпровської міської ради із заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 00480774 від 12.02.2024 відносно неї ОСОБА_5 (додається).

26 лютого 2024 року в.о. начальника Інспекції з питань контролю за паркування Дніпровської міської ради Євгенія Діденко підписала відповідь на її звернення відповідно до змісту якої, далі мовою оригіналу: «в інспекції відсутні підстави для скасування вищезазначеної постанов, а також внесення змін, щодо суб`єкта правопорушення».

При цьому постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 00480774 від 12.02.2024 Позивачу не вручали та ані на електронну, ані на поштову адресу не направляли.

Позивач не може погодитись із такою позицією Відповідача вважає такі дії співробітників інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради в частині порушення її прав відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачено за частиною 1 статті 152-1 КУпАП, через що винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 00480774 від 12.02.2024 є необґрунтованою та незаконною, а в діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надав суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги не визнають та просять відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 12.02.2024 року відносно ОСОБА_2 уповноваженими особами Інспекції з питань контролю за паркування Дніпровської міської ради складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 00480774 та визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови, 10 лютого 2024 року о 11:32 год., транспортним засобом FORD FOCUS р.н. НОМЕР_1 здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Д1008 вул. Воскресенська (вул. Леніна) в районі буд. №3-13, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування, чим порушено вимоги абз. 2 п.26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 №1342, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.152-1 КУпАП.

Відповідно до клопотання ОСОБА_3 від 12.02.2024 року, направленого Начальнику інспекції з питань контролю за Паркуванням Дніпровської міської ради, в якому він зазначає, що 10 лютого 2024 року о 11:32 год., саме ним здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Д1008 вул. Воскресенська (вул. Леніна) в районі буд. №3-13 транспортним засобом FORD FOCUS р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами адміністративного права сукупність ознак, при наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як правопорушення.

До цих ознак належать:- об`єкт; - об`єктивна сторона; - суб`єкт; - суб`єктивна сторона.

Суб`єкт адміністративного правопорушення - це особа, яка вчинила адміністративне правопорушення. Суб`єктом адміністративного правопорушення може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку, та юридична особа незалежно від форми власності.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення - внутрішнє (психічне) ставлення суб`єкта правопорушення до скоєного діяння і його шкідливих наслідків.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого їх захисника представників і адвоката.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи факт повідомлення Позивачем та особою, яка здійснила стоянку автомобіля, про дійсні обставини справи, суд звертає увагу на те, що вирішальне значення для розгляду даної справи має конституційний принцип індивідуалізації відповідальності.

У статті 61 Конституції України чітко визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа -фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до вимог частини 3 статті 14-2 КУпАП визначено, що відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Відповідно до статті 279-3 відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі: абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс; абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Як вбачається з матеріалів справи 12 лютого 2024 року до інспекції з питань паркування ДМР звернувся ОСОБА_3 , який 10 лютого 2024 року керував транспортним засобом із заявою про визнання зазначеного факту, однак заперечуючи факт порушення ним ПДР та просив викликати його на розгляд справи про адміністративне правопорушення реалізувавши його права передбачені статтею 268 КУпАП.

Виходячи з того, що Відповідач на час винесення ним оскаржуваної постанови був обізнаним про особу, яка насправді керувала автомобілем, має суттєве значення при вирішені питання про винуватість володільця транспортного засобу, оскільки саме на Відповідача згідно приписів статті 280 КУпАП покладений обов`язок з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні конкретного правопорушення.

Таким чином під час винесення Відповідачем оскаржуваної постанови ним були порушені приписи статті 280 КУпАП в частині неналежного виконання обов`язку щодо з`ясування винуватості Позивача у вчиненні правопорушення та чи підлягав за наведених обставин він адміністративній відповідальності.

Рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року по справі №1- 34/2010 визнано такими, що не відповідають Конституції Украйни (є неконституційними), статтю14-1, частину шосту статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У 2008 році КУпАП було доповнено статтею 14-1 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 24 вересня 2008 року № 586-УІ, яка мала назву «Відповідальність власників (співвласників) транспортних засобів».

На момент визнання положень статті 14-2 КУпАП неконституційною вона складалася з двох частин та мала таку редакцію: «1. До адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів». 2. За наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з`ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення».

Конституційний суд України у справі № 1-34/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Принцип правової визначеності означає, що «обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки».

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом.

За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) для чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Ухвалюючи рішення № 1-34/2010 від 22 грудня 2010 року КСУ у мотивувальній його частині, а саме у пункті 4.3, зазначив, що перевірена на предмет конституційності стаття 14-1 Кодексу, яка міститься в Загальній частині Кодексу, встановлює особливості притягнення до адміністративної відповідальності саме власників (співвласників) транспортних засобів, однак безпосередньо не визначає складу правопорушення, а тому не може бути самостійною підставою для притягнення до такої відповідальності. Види правопорушень та процедура притягнення до адміністративної відповідальності визначені в Особливій частині Кодексу. Положення статті 14-1 Кодексу можуть застосовуватися лише в системному зв`язку з низкою інших статей, передбачених Особливою частиною Кодексу, диспозиції яких у безальтернативній формі визначають суб`єктом, який притягається до відповідальності за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особу, яка винна у вчиненні цього правопорушення, зокрема водія транспортного засобу. За відсутності в статтях Особливої частини Кодексу, які визначають склад адміністративних правопорушень, вказівки на те, що суб`єктами цих правопорушень є власники (співвласники) транспортних засобів, ці суб`єкти можуть притягатися до адміністративної відповідальності виключно за наявності в їхніх діях складу певного адміністративного порушення, інше створює правову невизначеність у встановленні суб`єкта, що притягається до відповідальності в цій сфері.

Враховуючи наведені мотиви Конституційний суд України у рішенні від 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010 визнав такою, що не відповідає Конституції Украйни (є неконституційною),статтю 14-1 КУпАП.

Крім того, у пункті 3 резолютивної частини рішенні від 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010 КСУ рекомендував Верховній Раді України привести порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису у відповідність до цього Рішення.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.07.2015 до діючого КУпАП була внесена стаття 14-2 яка на час винесення Відповідачем оскаржуваної постанови мала наступну редакцію:

1. Адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксацїї, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Порівняльний аналіз статті 14-1 КУпАП, яка рішенням КСУ від 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010 була визнана неконституційною, та статті 14-2 КУпАП, дає підстави для висновку, що обома вказаними статтями передбачена можливість притягнення до адміністративної відповідальності саме власників транспортних засобів, що на переконання Позивача суперечить рішенню КСУ від 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010 та порушує принцип індивідуалізації покарання.

Крім того з наведеного випливає також і інший висновок про те, що Відповідач у своїй діяльності керується нормою тотожною тій, яка у 2010 році була визнана неконституційною.

Зміст статті 14-2 КУпАП зводиться до того, що нею запроваджена «презумпція винуватості власника транспортного засобу», що є порушенням норм статті 61 Конституції України.

Так, згідно рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зазначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України).

Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню.

У такому разі підлягають застосуванню норми Конституції України як норми прямої дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 21 квітня 2021 року у справі №360/3611/20.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати поміж іншого, чи винна дана особа в його вчиненні.

Однак, винесення Відповідачем оскаржуваної постанови за відсутності достатніх та переконливих доказів того, що саме Позивач здійснив стоянку автомобіля та порушив правила ПДР, у сукупності з обізнаністю Відповідача про особу, яка насправді здійснила стоянку, свідчить про те, що ним порушено принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності.

Факт притягнення Відповідачем Позивача до адміністративної відповідальності на підставі статті 14-2 КУпАП, яка за своїм змістом є тотожною визнаній неконституційною статті 14-1 КУпАП у редакції що діяла на момент постанови КСУ рішення 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010), дає підстави для застосування судом норм Конституції України як норм прямої дії.

Згідно статті 4 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ст. 4 КАС України).

Звернення до суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 4 статті 7 КАС України чітко визначено, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Отже, враховуючи наведені обставини, положення статті 14-2 КУпАП суперечать Конституції України у зв`язку з чим вони застосуванню по відношенню до Позивача не підлягають, та слід застосувати норму статті 61 Конституції України як норму прямої дії, якою закріплений принцип індивідуалізації юридичної відповідальності для кожної особи.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви 10.02.2024 ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом FORD FOCUS р.н. НОМЕР_1 та не здійснювала стоянку на тротуарі по вулиці Воскресенська в районі будинку №3.

Враховуючи викладене в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення за яке на Позивача винесено оскаржувану постанову. Ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке він не вчиняв.

Таким чином, постанова, винесена відповідачем 12.02.2024 року серії 1ДІ № 00480774 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП і про накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 360,00 грн. не відповідає вимогам законодавства, тому вона підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії 1ДІ № 00480774 від 12.02.2024 року та закриття провадження у справі задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серія 1ДІ № 00480774 від 12.02.2024, якою ОСОБА_6 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 360 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 закрити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.О. Бистрова