Справа № 240/2383/24
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м. Житомир справа № 240/2383/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішенняі, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом про:

- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській від 16.08.2023 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 09.08.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є особо, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, та на день аварії з 26.04.1986 року на протязі 4 місяців і 5 днів проживав в смт.Вільча Поліського району Київської області, тобто на території, яка відноситься до зони безумовного (обовязкового) відселення. З 21.01.1988 року по 27.08.1988 року Позивач повернувся проживати та працювати в смт.Вільча.

Позивач зазначає, що в період навчання в Переяслав-Хмельницькому філіалі Київського державного педагогічного університету (з 01.09.1988 року по 25.06.1991 року) сумарно 3 місяці та 2 дня знаходився на канікулах в в смт.Вільча Поліського району Київської області. З 04.07.1991 року по 01.08.1993 року продовжував жити та працювати в цьому ж населеному пункті.

Позивач 09.08.2023 року з досягненням 55 річного віку та за наявності відповідного страхового стажу звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом від 21.08.2023 року Відповідач повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській відмовлено у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, так як вважає, що в зоні добровільного (гарантованого) відселення Позивач прожив менше 3 років.

Таку відмову Позивач вважає протиправною.

Ухвалою суду від 05.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача - 1, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за принципом екстериторіальності заява Позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. За результатами розгляду заяви Позивача рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії по причині відсутності відповідного періоду проживання чи праці на території, яка відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Представник Відповідача - 2, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відзив на позов до суду не надав.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (надалі-Закон N 1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону N 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Одночасно суд враховує, що відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII) особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 3 роки та додатково 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача від 09.08.2023 року до Відповідача щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до Закону № 796-XII.

За результатами розгляду вказаного звернення Позивача Відповідачем-2, було прийнято оскаржуване рішення №34 від 16.08.2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років.

Таке рішення Відповідача відповідає обставинам справи та частково ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не підлягає скасуванню з огляду на таке.

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до паспорта громадянина України Позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (09.08.2023 року) був особою, якій виповнилося повні 55 років.

Наявність у Позивача відповідного страхового стажу (не менше 30 років), необхідного для призначення пенсії, Відповідачами не заперечується.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні та у відзиві Відповідача, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності права Позивача на призначення (переведення) пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, що виключає підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років.

Судом встановлено та визнається представниками Відповідачів, що Позивачем на підтвердження права на таке призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років були надані, окрім інших, слідуючі документи:

- копія посвідчення громадянина, який потерпів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) серії НОМЕР_1 , виданого Житомирською обласною державною адміністрацією 27.07.1993 року;

- копії атестату НОМЕР_2 від 27.06.1985 року про закінчення в 1985 році Вільчанської загальноосвітньої трудової політехнічної школи Поліського району Київської області;

копії військового квитка НОМЕР_3 , виданого 30.08.1986року ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- копія довідки відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 05.04.2022 року №942 про те, що Позивач в період з 11.10.2006 року по 25.09.2013 року та з 12.03.2014 року по даний час постійно проживав, був зареєстрований в м.Коростені;

- копії окремих сторінок паспорту, виданого 03.02.1988 року Відділом внутрішніх справ Поліського райвиконкому Київської області.

- копія диплому НОМЕР_4 , виданого 26.06.1991 року Переяслав-Хмельницьким філіалом Київського державного педагогічного інституту про те, що Позивач в 1986 році поступив до вказаного учбового закладу і в 1991 році його закінчив;

- копія трудової книжки;

- копія листа Іванківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області від 25.10.2022 року

- копії наказів Переяслав-Хмельницького філіалу Київського державного педагогічного інституту про підготовку та проведення екзаменаційних сесій в навчальних роках (за період 1988-1990 роки).

Суд зазначає, що в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років мають право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону N 1058-IV, на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону N 1058-IV, на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Суд звертає увагу, що відповідно до примітки до вказаної правової норми законодавець зазначив, що така початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, в розумінні вимог статті 55 Закону № 796-XII право на зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону N 1058-IV, на 4 роки мають особи, які постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за наявності одночасно двох умов:

- постійного проживання чи роботи в цій зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;

- постійного проживання чи роботи в цій зоні станом на 1 січня 1993 року не менше двох років.

Аналогічно, в розумінні вимог статті 55 Закону № 796-XII право на зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону N 1058-IV, на 3 роки мають особи, які постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за наявності одночасно двох умов:

- постійного проживання чи роботи в цій зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;

- постійного проживання чи роботи в цій зоні станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років.

Згідно до постанови КМ Української РСР від 23 липня 1991 р. N 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" ( в редакції постанови КМ України № 914 (914-2008-п ) від 16.10.2008 ) смт.Вільча Поліського району Київської області відносяться до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Одночасно, суд враховує, що в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII до осіб, які потерпіли внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років

Тобто, наявне у Позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII може лише підтверджувати постійне проживання або роботу або навчання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років або в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років.

Позивачем в позові стверджується, що на момент аварії на Чорнобильській АЕС Позивач проживав в смт.Вільча Поліського району Київської області та працював у Вільчанській загальноосвітній трудовій політехнічній школі Поліського району Київської області. На підтвердження таких доводів Позивачем до позову долучено копію трудової книжки, в якій міститься запис про роботу Позивачем діловодом Вільчанської загальноосвітньої трудової політехнічної школи Поліського району Київської області в період з 01.03.1986 року по 31.07.1986 року, тобто з моменту аварії по 31 липня 1986 року.

Зазначене свідчить, що наявне у Позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) надає підстави для віднесення Позивача до категорії осіб, які на день аварії та з моменту аварії по 31 липня 1986 року постійно проживали та працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, що відповідно до примітки до частини другої статті 55 Закону № 796-XII надає йому право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на чотири роки.

Суд зазначає, що наявне у Позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII може лише підтверджувати постійне проживання або роботу або навчання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року не менше двох років.

Таким чином, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII призначення Позивачу спірної пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років можливе за наявності, окрім факту проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення окрім двох років, ще додатково 1 рік за кожен рік проживання або праці на цій території станом на 01.01.1993 року, тобто сумарно не менше 3 років.

Разом з тим, як стверджується в позовній заяві і відповідно до долучених до позову копій документів Позивач з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року сумарно прожив у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з урахуванням періодів перебування на зимових та літніх канікулах - 2 роки 8 місяців 11 днів

Зазначене свідчить, про наявність у Позивача права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку лише на 4 роки, а не на 5 років, що при досягненні 55 річного віку не надавало право на призначення пенсії за віком з часу звернення (03.05.2023 року).

Враховуючи те, що для призначення пенсії Позивачу із зниженням пенсійного віку, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, не були наявні підстави для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання пенсії, на 5 років, а лише на 4 роки, суд робить висновок про правомірність оскаржуваного рішення Відповідача -2 про відмову в такому призначенні пенсії та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на чотири роки у відповідності о вимог ст.55 Закону № 796-XII Позивач набуде лише з досягненням 56 річного віку.

Суд вважає помилковими доводи Позивача, наведені у позові, щодо необхідності врахування періоду його проживання та роботи в Вільчанській загальноосвітній трудовій політехнічній школі Поліського району Київської області по 01.08.1993 року.

Такі доводи прямо протирічать вимогам статті 55 Закону № 796-XII, яка передбачає врахування періоду проживання, навчання та роботи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення виключно станом на 01.01.1993 року.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст.2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк