Справа № 420/12256/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, які виразились у відмові нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 14.02.2003 по 20.03.2024р. від суми 93,57 грн. (дев`яносто три, 57 коп.), яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 року у справі №420/23986/23; зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 14.02.2003 по 20.03.2024р. від суми 93,57 грн. (дев`яносто три, 57 коп.), яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 року у справі №420/23986/23.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.03.2024р. на картку «Акцент-Банк», яка належить ОСОБА_1 зарахована сума грошових коштів у розмірі 93,57 грн (дев`яносто три 57 коп.), на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023р. у справі №420/23986/23, з відрахування податків. 20.03.2024р. позивач подав заяву до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, у якої просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів грошового забезпечення за період з 14.02.2003 до 20.03.2024 включно від суми 93,57 грн (дев`яносто три, 57 коп), яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 року у справі №420/23986/23. 17.04.2024 року позивач отримав відповідь, за № Л-165/кц, від Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, у якої було відмовлено у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів.

Від представника відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову та вказує, що оскільки присуджена сума в розмірі 95 грн за судовим рішенням від 13.12.2023 року у справі № 420/23986/23, яке набрало законної сили 13.02.2024 року (тобто, з цієї дати виник обов`язок відповідача по сплаті присудженої суми), яка була виплачена позивачу 20.03.2024 року. Таким чином, відсутні правові підстави для виплати компенсації за втрату частини доходу, оскільки виплату належних сум (право на які визначено судовим рішенням) проведено без затримки.

Позивачем до суду надано відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Представником відповідача до суду надано заперечення, в яких представник відповідача вказав, що Закон № 2050-III встановлює строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації. Право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення. Рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін судом апеляційної інстанції у справі № 420/23986/23, стягнуто з Головного Управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 надбавки за звання Майстра спорту України міжнародного класу в сумі 95 грн. Дане рішення набрало законної сили 13.02.2024 року. Присуджена сума в розмірі 95 грн за судовим рішенням від 13.12.2023 року у справі № 420/23986/24, яке набрало законної сили 13.02.2024 року (тобто, з цієї дати виник обов`язок відповідача по сплаті присудженої суми), була виплачена позивачу 20.03.2024 року, про що зазначено в позовній заяві. З огляду на викладене зазначаємо про відсутність правових підстав для виплати компенсації за втрату частини доходу.

Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу з 20.08.1995 року по 26.08.2015 року в органах внутрішніх справ України та наказом ГУ МВС в Одеській області від 26.08.2015 року №608 о/с звільнений з органів внутрішніх справ України (а.с. 15).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року по справі № 420/23986/23, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за звання Майстра спорту України міжнародного класу у розмірі 15% від посадового інспектора спортивної команди УМВС України в Одеській області у розмірі 95,00 гривень за період з 14.02.2003 по 29.10.2003; зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за звання Майстра спорту України міжнародного класу у розмірі 15% від посадового інспектора спортивної команди УМВС України в Одеській області у розмірі 95,00 грн за період з 14.02.2003 по 29.10.2003.

13 березня 2024 року на виконання судового рішення по справі № 420/23986/23 ОСОБА_1 виплачено кошти у розмірі 93,57 грн. (а.с. 16-17).

20 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 14.02.2003 по 20.03.2024р. від суми 93,57 грн. (дев`яносто три, 57 коп.), яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 року у справі №420/23986/23 (а.с. 18-19).

17 квітня 2024 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області листом № Л-165/кц надано відповідь та повідомлено про відсутність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів (а.с. 20-21).

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

З аналізу вищевикладеного слідує, що обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року по справі № 487/6923/16-а.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159.

Відповідно до п. 1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно п. 2, 4 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Пунктом 3 Порядку № 159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

З аналізу вищевикладеного слідує, що право на компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (пенсія) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

При цьому, приписами чинного законодавства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів внаслідок порушення строків виплати пенсії за час затримки виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року по справі № 815/2454/18.

При цьому, Верховний Суд в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 815/2454/18, з посилання на висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 2а-1102/09/2670 правові висновки, зазначив, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року по справі № 815/3998/16.

Таким чином, посилання позивача на те, що він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення з 14.02.2003 року є неспроможними.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року по справі № 420/23986/23, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 13.03.2024 року виплачено кошти у розмірі 93,57 грн. (а.с. 16-17).

При цьому, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року по справі № 420/23986/23 набрало законної сили 13.02.2024 року (про що зазначено в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Таким чином, саме з 14.02.2024 року (наступний день після набрання законної сили рішенням суду) у Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виник обов`язок щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки.

В той же час, приписами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, чітко визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2024 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області сформовано платіжну інструкцію № 20, згідно якої ОСОБА_1 підлягає до виплати 93,57 грн. (а.с. 16).

При цьому, платіжна інструкція № 20 від 11.03.2024 року подана до Головного управління ДКСУ в Одеській області 13.03.2024 року, тобто в межах місячного строку з дати набрання законної сили рішенням суду від 13 грудня 2023 року по справі № 420/23986/23.

За таких підстав, з урахуванням приписів Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, суд дійшов висновку, що у Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області не виникло обов`язку для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) про визнання протиправними дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, які виразились у відмові нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 14.02.2003 по 20.03.2024р. від суми 93,57 грн. (дев`яносто три, 57 коп.), яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 року у справі №420/23986/23; зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 14.02.2003 по 20.03.2024р. від суми 93,57 грн. (дев`яносто три, 57 коп.), яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 року у справі №420/23986/23, - в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.