Справа № 160/9764/24
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 червня 2024 року Справа 160/9764/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Златіна С.В.

за участі секретаря судового засідання Дубина Ю.О.

представника позивача Біжко Ю.О.

представника відповідача Борисенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні два клопотання Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без розгляду та про залишення позовної заяви без руху, а також клопотання про продовження процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву та клопотання представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом до суду у справі № 160/9764/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 22.05.2024 року просить

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 11.12.2023 року № 2220к про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Кам`янського РУП ГУНП в частині п.5 у відношенні полковника поліції ОСОБА_1 (0050078);

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області від 22.12.2023 року № 921 о/с по особовому складу, яким полковника поліції ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) звільнено з посади начальника Кам`янського районного управління поліції з 22.11.2024 року;

поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області з 22.12.2023 року;

зобов`язати Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, починаючи з 23.12.2023 року.

Ухвалою суду від 25.04.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

До позовної заяви позивач додав клопотання про поновлення строку звернення з даним позовом до суду. Клопотання обгрунтовано тим, що позивач у період з 19.12.2023 року по 29.03.2024 року перебував на лікуванні, що завадило йому вчасно подати позовну заяву до суду.

Відповідач подав два клопотання про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду. Клопотання обгрунтовано тим, що позивач довідався про існування оскаржуваного наказу від 11.12.2023 року № 2220к саме 13.12.2023 року під час ознайомлення з наказом; про існування оскаржуваного наказу від 22.12.2023 року № 921 о/с позивач був ознайомлений 25.12.2023 року під розпис.

Розглянувши клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд встановив наступне.

Згідно вимог ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Позивач звернувся з позовом до суду 12.04.2024 року через систему Електронний суд.

Позивач ознайомився з наказом від 11.12.2023 року № 2220к під розпис саме 13.12.2023 року, що підтверджується його підписом на обороті копії даного наказу, який міститься у матеріалах справи.

Позивач ознайомився з наказом від 22.12.2023 року № 921 о/с під розпис саме 25.12.2023 року, що підтверджується його підписом на обороті копії даного наказу, який міститься у матеріалах справи.

Також судом під час розгляду справи встановлено, що позивач перебував на лікарняному у період з 19.12.2023 року по 29.12.2023 року, з 29.12.2023 року по 09.01.2024 року, з 09.01.2024 року по 17.01.2024 року, з 24.01.2024 року по 15.02.2024 року, з 16.02.2024 року по 06.03.2024 року, з 06.03.2024 року по 16.03.2024 року, з 14.03.2024 року по 15.03.2024 року та з 18.03.2024 року по 29.03.2024 року, що підтверджується копіями довідок про тимчасову непрацездатність та інформаційним довідками з електронної системи охорони здоров`я, які містяться у матеріалах справи.

До суду з даним позовом позивач звернувся 12.04.2024 року через систему Електронний суду.

Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що позивач майже одразу після видання першого з оскаржуваних наказів перебував на лікуванні до 29.03.2024 року та після одужання протягом 13 днів подав даний позов до суду.

Суд зазначає, що хвороба є поважною причиною пропуску строку звернення з позовом до суду.

Враховуючи право на звернення до суду, передбачене ч.1 ст. 5 КАС України, застосовуючи правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, суд вважає за необхідне визнати поважною причину пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду та необхідність його поновлення та відмовити у задоволення двох клопотань відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Щодо клопотання про продовження процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву.

Клопотання обгрунтовано тим, що через ракетні обстріли м. Дніпро підрозділи відповідача, які уповноважені на ведення особових справ поліцейських виїхали з постійного місяця дислокації, а тому підготовка відзиву на позовну заяву потребувала додаткового часу.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 15.05.2024 року.

У відповідності до вимог ч.5 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2 ст. 122 КАС України).

Враховуючи запровадження на всій території України воєнного стану з 24.02.2022 року та постійні обстріли м. Дніпро у квітні та травні 2024 року, для забезпечення принципу змагальності сторін, суд вважає за можливе продовжити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами до 15.05.2024 року включно.

Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху через не сплату позивачем судового збору за подання позовної заяви.

Позивач під час звернення з даним позовом до суду та під час подання заяви про зміну предмету позову не сплатив судовий збір.

Однак під час розгляду справи позивач надав суду докази сплати судового збору за заявлені позовні вимоги.

Враховуючи те, що позивач у підготовчому засіданні усунув недоліки позовної заяви, то суд не вважає за необхідне залишати позовну заяву без руху після відкриття провадження у справі, оскільки відпали для цього підстави.

Керуючись ст. 121, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом до суду - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення з позовом до суду.

Відмовити у задоволенні двох клопотань Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській про залишення позовної заяви без розгляду.

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській про залишення позовної заяви без руху.

Клопотання Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській про продовження процесуальних строків для надання відзиву на позовну заяву задовольнити.

Продовжити Головному управлінню Національної поліції у Дніпропетровській строк для подання відзиву на позовну заяву разом з доказами до 15.05.2024 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя С.В. Златін