Справа № 200/2397/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року Справа№200/2397/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №56 від 27.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №56 від 27.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що маючи стаж роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників - 27 років 10 місяців 8 днів, він звернувся за допомогою сервісу веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV від 19.02.2024 року, надавши при цьому усі необхідні документи на підтвердження стажу. Позивач зазначив, що 27.02.2024 року він отримав рішення про відмову у призначенні пенсії №56 від 27.02.2024 року яке було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач). З даного рішення позивач дізнався, що загальний стаж його роботи становить 26 років 3 дні, з яких пільговий стаж відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV становить 19 років 3 місяці 1 день, при необхідних 25 років. Позивач зауважив, що не погодившись з прийнятим рішення про відмову у призначенні пенсії, він звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2024 року з проханням уточнити періоди його страхового та пільгового стажу, які були не зараховані відповідачем, а саме просив уточнити щодо його навчання у Красноармійській філії Донецького національного технічного університету з 01.09.1997р. по 30.06.2002р.; роботи з 01.10.2023 по 19.02.2024 року на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» в якості гірничого майстра підземного та перебування на інвалідності, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, з 24.06.2010 року по 01.11.2012 року. Позивач зазначив, що отримав відповідь від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.04.2024 року, в якій було зазначено, що періоди навчання з 01.09.1997 по 02.07.2001 та з 01.09.1997 по 01.06.2002 в Донецькому державному технічному університеті зараховані до загального страхового стажу. Період з 30.07.2010 по 16.11.2012 зараховано до загального страхового стажу за даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу - Форми ОК-5 на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля». Період з 01.10.2023 по 01.02.2024 року враховано до пільгового стажу як роботи підземні професії за постановою №202 відповідно до даних довідки №81 від 01.02.2024, що підтверджує пільговий характер роботи з 04.02.2002 по теперішний час. Позивач вважає спірним питанням правомірність не зарахування відповідачем до його пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів: його навчання з 01.09.1997 по 30.06.2002 року та перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 24.06.2010 по 01.11.2012 року, а рішення про відмову у призначенні пенсії від 27.02.2024 року прийняте відповідачем протиправним.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що 19.02.2024 позивач, в 44 роки, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою з питання призначення пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV. З 1 квітня 2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії. Відповідач зазначив, що у рішенні від 27.02.2024 №56 зазначено, що станом на дату звернення загальний страховий стаж позивача становить - 26 років 03 дні, з них пільговий стаж відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV роботи підземні, професії за постановою КМУ № 202 (25 років) - становить 19 років 03 місяці 01 день. Враховуючи вищезазначене, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії згідно з ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV - у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (не менше 25 років професій за постановою КМУ №202). Позивач зауважив, щодо зарахування періоду навчання в університеті з 01.09.1997 по 30.06.2002 року, що згідно з дипломом серії НОМЕР_1 позивач у цей період навчався в Донецькому державному технічному університеті та здобув спеціальність гірничого інженера. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що Донецький державний технічний університет, на момент навчання позивача, не відносився до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, а належав до вищих навчальних закладів. Після закінчення університету позивач здобув не робітничу професію, а отримав підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста. Оскільки, позивач навчався у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до пільгового стажу передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів, відсутні законні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача період його навчання у Донецькому державному технічному університеті, аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 20.02.2019 по справі № 643/11758/16-а та від 10.10.2019 у справі № 676/5212/17. Відповідач додатково звернув увагу суду, що позивачу періоди виробничої практики під час навчання зараховані згідно довідок, що уточнюють пільговий характер роботи №78-81 від 01.09.2023. Щодо зарахування часу перебування на інвалідності з 30.07.2010 по 16.11.2012 до пільгового стажу за Списком №1 відповідач зазначив наступне. Відповідно до абзацу 4 ч.1 ст.24 ЗУ №1058-ІV передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах. Період з 30.07.2010 по 16.11.2012 року було зараховано до загального страхового стажу за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу - Форма ОК-5 на ВП «Шахта «Капітальна ДП «Мирноградвугілля». Відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до нього в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність кабінету електронного суду у відповідача із відповідною відміткою в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено - 26.04.2024.

Позивач про відкриття провадження по справі був повідомлений шляхом надсилання на його електронну скриньку, зазначену ним у позовній заяві - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується карткою обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду №200/2397/24.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , є громадянином України про що свідчить наявна копія в матеріалах справи паспорту серії НОМЕР_3 виданим Димитровським МВ УМВС України в Донецькій області.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () - в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, 19.02.2024 позивач із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернувся через веб-портал ПФУ, що підтверджується спірним рішенням про відмову прийнятим відповідачем від 27.02.2024 року та не заперечується сторонами по справі.

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що підтверджується позовною заявою, відзивом на позовну заяву та насамперед рішенням №56 від 27.02.2024.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рішення про відмову в призначенні пенсії прийнятому відповідачем від 27.02.2024 №56, в якому зазначене наступне: відмова про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дата звернення через Веб-Портал за призначення пенсії - 19.02.2024. Вік заявника - 44 роки 15 днів. Згідно пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисною вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Пільговий стаж роботи підтверджено довідками №78, №79, №80 та №81 від 01.02.2024 та довідки про кількість підземних виходів №37 та №38 від 01.02.2024 видані відокремлений підрозділ «шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля»: за періоди виробничої практики з 05.07.1999 по 23.08.1999; з 11.07.2000 по 30.08.2000; з 09.07.2001 по 14.08.2001; з 04.02.2002 по 07.02.2002; за періоди роботи з 08.02.2002 по 01.02.2024, з урахуванням зазначених відволікань становить: роботи підземні, професії за постановою №202(25) - 18 років 10 місяців 27 днів; роботи підземні, провідні професії - 4 місяці. Згідно статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»: «працівникам зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи в професіях, що дає право на пенсію незалежно від віку, але не відпрацювавших повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та металургії роботи із зарахуванням до нього: кожного повного року роботи на провідних посадах - за 1 рік 3 місяці роботи. Відповідно вище зазначеного та наданих документів загальний стаж роботи на дату звернення становить 26 роки 3 дні, з яких пільговий стаж по статті 114 частина 3 - складає 19 років 3 місяці 1 день, при необхідних - 25 років. На теперішній час, немає можливості призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно частині третій статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (25 років). Працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Як встановлено судом та підтверджується наявними доказами в матеріалах справи, позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2024 року, в якій просив уточнити періоди його пільгового стажу, які не враховані Пенсійним фондом та з яких підстав з посиланням на норми чинного законодавства.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було надано відповідь від 04.04.2024 року на заяву позивача, в якій було зазначене, що відповідно до ст.38 ЗУ №103/98-ВР від 10.02.1998 року «Про професійно-технічну освіту» визначені типи професійно-технічних навчальних закладів. В наданому переліку професійно-технічних навчальних закладів університет відсутній. Таким чином, періоди навчання з 01.09.1997 по 02.07.2001 та з 01.09.1997 по 01.06.2002 в Донецькому державному технічному університеті зараховані до загального страхового стажу. Періоди виробничої практики під час навчання зараховані згідно довідок, що уточнюють пільговий характер роботи №78,79, 80 та 81 від 01.02.2024 року. Пунктом 1 статті 24 ЗУ №1058-ІV передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах. Період з 30.07.2010 по 16.11.2012 року було зараховано до загального страхового стажу за даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу - Форма ОК-5 на ВП «Шахта «Капітальна ДП «Мирноградвугілля». Період з 01.10.2023 по 01.02.2024 враховано до пільгового стажу як роботи підземні, професії за постановою №202 відповідно до даних довідки №81 від 01.02.2024, що підтверджує пільговий характер роботи з 04.02.2022 по теперішній час.

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №56 від 27.02.2024 року про відмову йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до частини 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до його пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди:

- навчання у Красноармійській філії Донецького національного технічного університету з 01.09.1997 по 30.06.2002 року;

- перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, а саме з 24.06.2010 по 01.11.2012 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 19.02.2024 про призначення пенсії з урахуванням зарахованих до пільгового стажу періодів.

Враховуючи вищенаведене, спірним питанням в даній справі є не зарахування відповідачем позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 у відповідності до ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV, періодів його навчання у Красноармійській філії Донецького національного технічного університету з 01.09.1997 по 30.06.2002 року та перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, а саме з 24.06.2010 по 01.11.2012 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до положень абз. 1 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з приписами абз. 3 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст. 114 Закону № 1058-IV.

З оскаржуваного рішення №56 від 27.02.2024 року вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність у нього на момент звернення передбаченого ч.3 ст.114 Закону № 1058-IV пільгового стажу на підземних роботах 25 років.

Положеннями ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383, під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Судом установлено, що посади, на яких працював позивач у спірні періоди, віднесені до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказані періоди роботи позивача (постанови Кабінету Міністрів України: від 11.03.1994 року №162, від 16.01.2003 року № 36 та від 24.06.2016 року № 461).

31.03.1994 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 202 «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років» (далі - Постанова КМУ № 202).

До розділу І «Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт» Постанови КМУ № 202 так само включені усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Порядок підтвердження стажу роботи регулюється положеннями ст.62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 , судом встановлена наступна трудова діяльність позивача:

- з 05.07.1999 по 08.07.1999 року - прийнятий на шахту ім. О.Г.Стаханова в/о «Красноармійськвугілля» учнем гірника підземного для проходження виробничої практики, номер запису 1 в трудовій книжці;

- з 13.07.1999 по 23.08.1999 року - переведений учнем гірника очисного забою для подальшого проходження виробничої практики, номера записів 2, 3 в трудовій книжці;

- з 11.07.2000 по 14.07.2000 року - заняття в учбовому пункті на шахті ім. О.Г. Стаханова «Красноармійськвугілля»;

- з 15.07.2000 по 10.08.2000 року - прийнятий учнем прохідника з повним робочим днем у шахті для проходження виробничої практики;

- з 04.02.2002 по 07.02.2002 року - заняття в учбовому пункті на шахті ім. О.Г. Стаханова;

- з 08.02.2002 по 10.04.2002 року - прийнятий учнем гірника очисного забою підземного з повним робочим днем у шахті;

- з 11.04.2002 по 29.07.2010 року - переведений гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті;

- з 30.07.2010 по 16.11.2012 року - переведений механіком;

- з 17.11.2012 переведений гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті на ділянку ВТБ.

Одним із спірних питань в цій справі, є не зарахування відповідачем позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 у відповідності до ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV періоду його навчання з 01.09.1997 по 30.06.2002 року у Красноармійській філії Донецького національного технічного університету.

Судом було встановлено з наявних копій в матеріалах справи, а саме диплому спеціаліста серії НОМЕР_1 та додатку до диплому про вищу освіту, відповідно до яких позивач проходив навчання у Красноармійській філії Донецького національного технічного університету за спеціальністю розробка родовищ корисних копалин з 01.09.1997 по 30.06.2002 року.

Відповідно до записів в трудовій книжці позивач був прийнятий учнем гірника підземного на шахту ім. О.Г. Стаханова з 05.07.1999 по 08.07.1999 року для проходження виробничої практики; з 13.07.1999 по 23.08.1999 року був переведений учнем гірника очисного забою для подальшого проходження виробничої практики; з 11.07.2000 по 14.07.2000 року заняття в учбовому пункті на шахті ім. О.Г. Стаханова; з 15.07.2000 по 10.08.2000 року прийнятий учнем прохідника з повним робочим днем у шахті для проходження виробничої практики; з 04.02.2002 по 07.02.2002 року заняття в учбовому пункті на шахті ім. О.Г. Стаханова в/о «Красноармійськвугілля»; з 08.02.2002 по 10.04.2002 року прийнятий учнем гірника очисного забою підземного з повним робочим днем у шахті та з 11.04.2002 по 29.07.2010 року був переведений гірничим майстром з повним робочим днем у шахті.

Як встановлено судом, відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії було зараховано до його пільгового стажу за Списком №1, що підтверджено довідками №78, №79, №80 та №81 від 01.02.2024 та довідки про кількість підземних виходів №37 та №38 від 01.02.2024, які були видані відокремленим підрозділом «шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля»: за періоди виробничої практики з 05.07.1999 по 23.08.1999; з 11.07.2000 по 30.08.2000; з 09.07.2001 по 14.08.2001; з 04.02.2002 по 07.02.2002; за періоди роботи з 08.02.2002 по 01.02.2024.

Вищенаведене підтверджується спірним рішенням прийнятим відповідачем від 27.02.2024 року та відзивом на позовну заяву.

Суд, розглянувши вищенаведені довідки, встановив наступне:

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній видана ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» від 01.02.2024 року №78, в якій зазначено, що позивач виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом: з 05.07.1999 по 08.07.1999 року - навчання в учбовому пункті; з 09.07.1999 по 12.07.1999 року - учень гірника підземного на дільниці ВТБ; з 13.07.1999 по 23.08.1999 року - учень гірника очисного забою підземний на дільниці, по всім цим періодам в довідці зазначено, що оплата здійснювалась як підземному робітникові;

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній видана ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» від 01.02.2024 року №79, в якій зазначено, що позивач виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом: з 11.07.2000 по 14.07.2000 року - навчання в учбовому пункті; з 15.07.2000 по 30.08.2000 року - учень прохідника підземного на дільниці ПР-7; по всім цим періодам в довідці зазначено, що оплата здійснювалась як підземному робітникові;

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній видана ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» від 01.02.2024 року №80, в якій зазначено, що позивач виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом: з 09.07.2001 по 12.07.2001 року - навчання в учбовому пункті; з 13.07.2001 по 14.08.2000 року - учень прохідника підземного на дільниці ПР-7; по всім цим періодам в довідці зазначено, що оплата здійснювалась як підземному робітникові;

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній видана ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» від 01.02.2024 року №81, в якій зазначено, що позивач виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом: з 04.02.2002 по 07.02.2002 року - навчання в учбовому пункті; з 08.02.2002 по 10.04.2002 року - учень гірника очисного забою підземний на дільниці №1; з 11.04.2002 по 29.07.2010 року - гірничий майстер підземний на дільниці ВТБ №6; по всім цім періодам в довідці зазначено, що оплата здійснювалась як підземному робітникові.

Копіями довідок наявних в матеріалах справи виданих ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» підтверджується наступне: довідка №34 від 31.01.2024 - оплата позивачу періоду роботи з 09.07.1999 по 12.07.1999 року здійснювалась як учню гірника підземного, з 13.07.1999 по 23.08.1999 року здійснювалась як учню гірника очисного забою підземного; довідка №47 від 31.01.2024 року - оплата позивачу за період роботи з 15.07.2000 по 30.08.2000 року здійснювалась як учню прохідника підземного; довідка №46 від 31.01.2024 року - оплата позивачу періоду роботи з 13.07.2001 по 14.08.2001 року здійснювалась як учню прохідника підземного; довідка №33 від 25.01.2024 року - оплата позивачу періоду роботи з 08.02.2002 по 31.03.2002 року здійснювалась як учню гірника очисного забою підземного, з 01.04.2002 по 10.04.2002 року оплата за роботу в якості учня гірника очисного забою підземного не здійснювалась.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем позивачу за спірний період його навчання з 01.09.1997 по 30.06.2002 року, було зараховано до його пільгового стажу наступні періоди: з 05.07.1999 по 23.08.1999 року, з 11.07.2000 по 30.08.2000 року, з 09.07.2001 по 14.08.2001 року, з 04.02.2002 по 07.02.2002 року та з 08.02.2002 по 30.06.2002 року (дата закінчення навчання).

В свою чергу навпаки відповідачем не було зараховано позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 наступні періоди: з 01.09.1997 по 04.07.1999 року, з 24.08.1999 по 10.07.2000 року, з 31.08.2000 по 08.07.2001 року, з 15.08.2001 по 03.02.2002 року.

Позиція відповідача щодо не зарахування вищенаведених періодів навчання до пільгового стажу позивача за Списком №1 зазначена у відзиві на позовну заяву, а саме: - «Відповідно до копії диплома серії НК № 21267010 Позивач закінчив Донецький державний технічний університет та здобув кваліфікацію спеціаліста гірничого інженера. На підставі викладеного, Донецький державний технічний університет, на момент навчання позивача, не відносився до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, а належав до вищих навчальних закладів. Після закінчення університету позивач здобув не робітничу професію, а отримав підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста. Оскільки, позивач навчався у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до пільгового стажу передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів, відсутні законні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача період його навчання у Донецькому державному технічному університеті. Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 20.02.2019 по справі № 643/11758/16-а та від 10.10.2019 у справі № 676/5212/17».

З приводу не зарахування вищенаведених періодів навчання та роботи, суд зазначає наступне.

Згідно п. «д» абз. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року №103/98 (далі - Закон №103/98), час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до листа Міністерства соціального захисту України від 05.11.1993 № 02-82орг, відповідно до якого - періоди навчання робітників підземним професіям зараховується до пільгового стажу у разі наявності відповідних записів у трудовій книжці, проходження навчання на протязі повного робочого дня та з урахуванням оплати праці зазначених робітників за час навчання за тарифними ставками, передбаченими для робітників відповідних професій, яким вони навчаються.

Суд зауважує, що статус навчального закладу слід визначати з огляду на законодавство, що діяло на час навчання особи.

Так, протягом періоду навчання позивача в Красноармійській філії Донецького національного технічного університету правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-XII (далі - Закон № 1060-XII).

Відповідно до ст. 40 Закону № 1060-XII, в редакції чинній на час навчання, професійно-технічна освіта забезпечує здобуття громадянами професії відповідно до їх покликань, інтересів, здібностей, перепідготовку, підвищення їх професійної кваліфікації.

Згідно із ст. 41 Закону № 1060-XII, професійно-технічними закладами освіти є: професійно-технічне училище, професійно-художнє училище, професійне училище соціальної реабілітації, училище-агрофірма, училище-завод, вище професійне училище, навчально-виробничий центр, центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів, навчально-курсовий комбінат, інші типи закладів, що надають робітничу професію.

Випускникам професійно-технічних закладів освіти відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня присвоюється кваліфікація «кваліфікований робітник» з набутої професії відповідного розряду (категорії). Випускникам вищих професійних училищ може присвоюватися кваліфікація «молодший спеціаліст».

Отже, професійно-технічна освіта мала на меті підготовку кваліфікованих робітників робітничих професій.

Натомість, за ст. 43 Закону № 1060-XII вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Вищі заклади освіти здійснюють підготовку фахівців за такими освітньо-кваліфікаційними рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші вищі заклади освіти першого рівня акредитації; бакалавр - забезпечують коледжі, інші вищі заклади освіти другого рівня акредитації; спеціаліст, магістр - забезпечують вищі заклади освіти третього і четвертого рівнів акредитації.

Відповідно до копії диплома спеціаліста серії НОМЕР_1 від 05.07.2002 року ОСОБА_1 закінчив Красноармійську філію Донецького національного технічного університету та здобув кваліфікацію гірничого інженера.

На підставі викладеного, Красноармійська філія Донецького національного технічного університету, на момент навчання позивача, не відносилася до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, а належала до вищих навчальних закладів. Після закінчення якої позивач здобув не робітничу професію, а отримав підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста. Оскільки позивач навчався у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до пільгового стажу передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів, відсутні законні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів його навчання в Красноармійській філії Донецького національного технічного університету.

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 20.02.2019 року по справі № 643/11758/16-а, відповідно до якого вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Оскільки позивач у спірний період часу навчався у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (стаття 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 року № 103/98-ВР), то відповідач правомірно не зарахував до пільгового стажу позивача спірні періоди його навчання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 676/5212/17.

Разом з тим, як вбачається із спірного рішення, період проходження позивачем виробничої практики під час його навчання в Красноармійській філії Донецького національного технічного університету пенсійним органом було зараховано до його пільгового стажу за Списком №1 відповідно до довідок, що уточнюють пільговий характер роботи (№78-81 від 01.02.2024 року), щодо питання зарахування періоду усього часу навчання до страхового стажу - це питання не є спірним у цій справі.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до його пільгового стажу роботи за Списком №1 період навчання у Красноармійській філії Донецького національного технічного університету з 01.09.1997 по 30.06.2002 року задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги позивача в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до його пільгового стажу роботи за Списком №1 період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, а саме з 24.06.2010 по 01.11.2012 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України «Про охорону праці», час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.

Зазначені приписи кореспондуються з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, згідно з ч.5 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

За приписами абзацу 4 ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Згідно із Актом №9 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 17.03.2010, 17.03.2010 з позивачем стався нещасний випадок на виробництві в період його роботи на ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» на посаді гірничого майстра. Тобто нещасний випадок з позивачем стався в період його роботи на провідній професії.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №029052 позивачу була встановлена третя група інвалідності первинно, ступінь втрати професійної працездатності 30% з 24.06.2010 до 01.07.2011 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки до акту огляду МСЕК Серії 10 ААА позивачу встановлена інвалідність на строк до 01.07.2011 року.

Відповідно до довідки про невизнання інвалідом №3088 виданої Красноармійською міжрайонною МСЕК та відповідно до якої, позивач оглядався 01.11.2012 року за результатами якої він вже не був визнаний інвалідом.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, враховуючи його відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що період з 30.07.2010 по 16.11.2012 було зараховано позивачу до його загального страхового стажу за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу - форма ОК-5 на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля».

Суд зауважує, що відповідно до трудової книжки позивача, він з 11.04.2002 року був переведений гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті до моменту нещасного випадку пов`язаного з виробництвом який трапився 17.03.2010 року.

Вищенаведене також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній виданої ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» від 01.02.2024 року №81, відповідно до якої позивач виконував роботи з видобутку вугілля підземним способом та з 11.04.2002 по 29.07.2010 за професією гірничий майстер підземний на дільниці ВТБ №6.

Після отримання травми, позивача було переведено на іншу роботу, що також підтверджується трудовою книжкою та вищезазначеною довідкою.

Таким чином, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивачу була встановлена інвалідність з 24.06.2010 по 01.11.2012 року.

З огляду на вищезазначене, наявні докази в матеріалах справи та наявні правові підстави для зарахування часу перебування позивача на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до його пільгового стажу роботи на провідних професіях із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за ч.3 ст. 114 Закону № 1058.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 05.12.2019 у справі № 185/8539/16-а та від 08.07.2021 у справі № 212/1743/17-а.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до його пільгового стажу роботи за Списком №1 та до його пільгового стажу роботи на провідних професіях із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за ч.3 ст. 114 Закону № 1058 - період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, а саме з 24.06.2010 по 01.11.2012 року.

Щодо позовної вимоги позивача - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №56 від 27.02.2024 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 101 Закону № 1788-ХІІ, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Приписами частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Виходячи з викладеного, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Підсумовуючи все вищенаведене та встановлене при розгляді справи, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу від 27.02.2024 №56, прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

З огляду на визнання протиправним та скасування спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та вмотивованого рішення за його заяви є зобов`язання відповідача повторно розглянути дану заяву та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №56 від 27.02.2024 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.02.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням при повторному розгляді вказаної заяви до його пільгового стажу за Списком №1 період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 24.06.2010 по 01.11.2012 року, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 09.04.2024, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1 211,20 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса:49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ) про визнання протиправним та скасування рішення №56 від 27.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () №56 від 27.02.2024 року про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 19.02.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням при повторному розгляді вказаної заяви до його пільгового стажу за Списком №1 період перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з 24.06.2010 по 01.11.2012 року, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21 червня 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець