Справа № 340/8124/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2024 року м. Дніпросправа № 340/8124/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року (суддя Момонт Г.М.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в якому просить:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та скасування відмову у звільненні з військової служби за сімейними обставинами;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2022 позивача призвано на військову службу за мобілізацією. Військову службу позивач проходить у 1 стрілецькому батальйоні НОМЕР_3 окремого полку Національної гвардії України на посаді стрільця, який підпорядковується військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії. 14.08.2023 позивачем подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про звільнення з військової служби за сімейними обставинами згідно з підпунктом «Г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей. За результатом розгляду рапорту листом №40/35/12-2842 від 05.09.2023 повідомлено, що у звільненні з військової служби за сімейними обставинами відмовлено за відсутністю підстав. Позивач не погоджується з відмовою відповідача та зазначає, що на його утриманні перебуває троє дітей до 18 років, що дає йому підстави для звільнення з військової служби. Так, позивач є батьком двох дітей до 18 років, які перебувають на його утриманні, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також на утриманні позивача перебуває ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитина ОСОБА_5 , дружини позивача. Позивач наголошує на тому, що їх сім`я вважається багатодітною. До багатодітних сімей належать не лише жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Сім`я вважається багатодітною, якщо є діти. Які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. ОСОБА_4 відповідно до довідки про навчання від 28.06.2023 р. №01-37/448 навчається на денній формі в Обласному коледжі «Кременчуцька гуманітарно-технічна академія імені А.С. Макаренка». Окрім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не отримують аліменти від рідного батька, що підтверджує довідка з Онуфріївського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Позивач зауважує, що Законом №2232-ХІІІ передбачено саме факт утримання, а не батьківства трьох і більше дітей віком до 18 років, що і є підставою для звільнення його з військової служби.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду першої інстанції подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи внаслідок залишення без уваги доводів, викладених у позовній заяві.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу по мобілізації, що не заперечується сторонами.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 10.04.2022 №94 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 на посаду водія 1 відділення снайперського взводу спеціального призначення батальйону спеціального призначення «Донбас», 10 квітня 2022 року (а.с.34).

14.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із рапортом про звільнення його, солдата з-а призовом по мобілізації , з лав Національної гвардії України у зв`язку з сімейними обставинами, згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: перебування на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу»: наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей (а.с.17). До заяви додано: посвідчення батьків багатодітної сім`ї, довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку від 09.06.2023 №277, видану Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області (а.с.18); нотаріальне посвідчення факту утримання трьох дітей від 27.07.2023 №817, видану Онуфріївською державною нотаріальною конторою (а.с.19); довідку про навчання ОСОБА_4 в Обласному коледжі «Кременчуцька гуманітарно-технологічна академія ім. А.С. Макаренка» від 28.06.2023 р. №01-37/448 (а.с.20).

Листом від 05.09.2023 №40/35/12-2842 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомила ОСОБА_1 , що відсутні підстави вважати його військовослужбовцем, у якого перебуває на утриманні троє і більше дітей віком до 18 років (а.с.21).

Не погодившись з бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ)

Згідно із частинами 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положенням пункту 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено, зокрема такий вид військової служби як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

При цьому, підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби передбачено статтею 26 цього Закону .

Зокрема, положеннями підпункту «г» пункту 2 частини 4 вказаної статті зазначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Як свідчать матеріли справи, що 14.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із рапортом про звільнення його, солдата з-а призовом по мобілізації, з лав Національної гвардії України у зв`язку з сімейними обставинами, згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: перебування на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу»: наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей.

До заяви додано: посвідчення батьків багатодітної сім`ї, довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку від 09.06.2023 р. №277, видану Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області (а.с.18); нотаріальне посвідчення факту утримання трьох дітей від 27.07.2023 р. №817, видану Онуфріївською державною нотаріальною конторою (а.с.19); довідку про навчання ОСОБА_4 в Обласному коледжі «Кременчуцька гуманітарно-технологічна академія ім. А.С. Макаренка» від 28.06.2023 р. №01-37/448 (а.с.20).

Слід взяти до уваги, що згідно із пунктом 14.10 Розділу XIV «Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період» Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Відповідно до пункту 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно із правовими нормами пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Колегія суддів, наголошує, що відповідно до п.п. 2 п. 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до матеріалів справи, листом від 05.09.2023 р. №40/35/12-2842 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомила ОСОБА_1 , що відсутні підстави вважати його військовослужбовцем, у якого перебуває на утриманні троє і більше дітей віком до 18 років (а.с.21).

Відтак, колегія суддів наголошує, що не вбачає протиправності дій військової частини НОМЕР_1 .

Матеріалами справи встановлено, що сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є багатодітною, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а.с.13).

З огляду на довідку про зареєстрованих у житловому будинку приміщенні/будинку осіб від 14.08.2023 р. №747, видану Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області, із ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18).

ОСОБА_1 є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.14, 15).

Натомість ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на час звернення позивача із рапортом досягла повних 19 років. Окрім того, з огляду на свідоцтво про народження ОСОБА_4 її батьком є ОСОБА_7 (а.с.16).

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 із рапортом про звільнення з військової служби від 14.08.2023 р., на утриманні у позивача не перебувало трьох і більше дітей віком до 18 років, а тому відсутні підстави для його звільнення відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232.

Частиною 3 ст. 11 Закону України від 26.04.2001 у № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-ІІІ) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 15 Закону № 2402-ІІІ дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

За приписами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Так, колегія суддів зазначає, що у площині норм СК України, зокрема спірне питання стосується обов`язку вітчима утримувати неповнолітню дитину партнера від попереднього шлюбу.

Загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у ст.ст.14, 15 СК України.

Так, сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

У той же час, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є не правозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Натомість, згідно з ч. 1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Тобто, з цього приводу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що якщо сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачено лише право на участь у вихованні.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.12.2023 у справі № 160/11228/23.

Так, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України).

Суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.

Отже, сімейне законодавство містить чітке розмежування таких понять, як «батько», «мати», «дитина», «вітчим», «пасинок», «усиновлений», «усиновитель». Перед усім, це пов`язано із різним обсягом прав та обов`язків названих суб`єктів сімейних правовідносин по відношенні один до одного.

Зокрема, законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись. Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.

Принагідно, колегія суддів зазначає, що відсутність виконавчого документу про стягнення документів не є достовірним доказом відсутності факту участі біологічного батька в житті дитини у контексті утримання, оскільки таке може здійснюватися у добровільному порядку.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_6 , має право на участь у вихованні ОСОБА_4 , при цьому, обов`язок щодо його утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Судом враховано, що матеріали справи не містять жодних відомостей про усиновлення вказаних дітей позивачем у встановленому законодавством порядку за наявності відповідних підстав.

Так, колегія суддів звертає увагу, що ні матеріали заяви, а ні матеріали справи не містять відомостей про те, що батьки дітей дружини від попередніх шлюбів не приймають участі у вихованні чи позбавлені батьківських прав тощо.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, якщо мати дитини (пасинка) вбачає у поведінці свого колишнього чоловіка (батька дитини) ознаки, за наявності яких особа може бути позбавлена батьківських прав, то може скористатись відповідною процедурою. Крім того, у випадку позбавлення батька батьківських прав така дитина, за згоди самої ж дитини, може бути усиновлена. Вітчим у даному разі матиме право на усиновлення такої дитини. І лише після усиновлення, усиновлювач зобов`язаний утримувати неповнолітніх усиновлених дітей.

Альтернативних ситуацій, які описані в сімейному законодавстві та стосуються спірного випадку, - немає.

При цьому, суд звертає увагу на те, що разом і з рапортом про звільнення позивачем було подано до відповідача лише документи, які свідчать про його одруження та про наявність дітей у його дружини.

Тобто, надані відповідачу документи жодним чином не підтверджували факт перебування у позивача на утриманні трьох і більше неповнолітніх дітей, щоб могло бути підставою звільнення позивача з військової служби на підставі положень пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з загальним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було доведено того, що на його утриманні перебуває троє і більше дітей віком до 18 років.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко