Справа № 160/15390/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову щодо встановлення судового контролю

за виконанням судового рішення

20 червня 2024 року Справа №160/15390/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника заявника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у справі за позовною заявою ОСОБА_2 , яка подана представником адвокатом Меламедом Вадимом Борисовичем до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій чи бездіяльності протиправними та дискримінаційним, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2020 року через Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , яка подана представником адвокатом Меламедом Вадимом Борисовичем до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій представник позивача просить суд:

- визнати рішення, дії чи бездіяльність відповідача, щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 07.10.2009 по 26.08.2018 року протиправними та дискримінаційними;

- зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії - виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період 07.10.2009 по 26.08.2018 року, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням індексації та з нарахуванням індексації втрати частини доходів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 року у відкритті провадження в адміністративній справі за вказаною позовною заявою відмовлено. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслано позивачу. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач заявляє ті ж самі позовні вимоги, з тих самих підстав, які він заявляв і у справі №160/1887/19. Сторони у вказаній справі та у даній адміністративній справі є тими самими. Таким чином, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є рішення суду, що набрало законної сили.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, адвокат Меламед В.Б. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позовні вимоги позивача стосовно виплати недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009 року по 26.08.2018 року були залишені без розгляду та не розглядалися по суті. Після залишення позовних вимог без розгляду особа має право повторно звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

За результатами розгляду даної апеляційної скарги, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2021 року апеляційну скаргу адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року в адміністративній справі №160/15390/20 задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 року в адміністративній справі №160/15390/20 скасовано. Справу №160/15390/20 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

19.05.2021 року справа 160/15390/20 надійшла до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.

За наслідками розгляду даної позовної заяви, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 , яка подана представником адвокатом Меламедом Вадимом Борисовичем до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій чи бездіяльності протиправними та дискримінаційним, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 07.10.2009 по 25.08.2018 року, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із компенсацією втрати частини доходів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

За наслідками розгляду означеної апеляційної скарги, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.03.2022 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 залишено без змін.

За реплікацією Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що 21.06.2022 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №160/15390/20 створено два (2) виконавчих листа в частині: 1) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 07.10.2009 року по 25.08.2018 року, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із компенсацією втрати частини доходів; 2) стягнення на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

30.06.2022 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом представнику позивача направлено 2 (два) оригіналу виконавчих листа на адресу, яка зазначена представником у заяві про видачу виконавчого документу від 26.10.2021 року.

Проте, 10.08.2022 року на адресу суду повернувся конверт із двома виконавчими листами та поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення із відмоткою за закінченням терміну зберігання.

19.10.2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про видачу виконавчого документу.

24.10.2022 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом представнику позивача направлено 2 (два) оригіналу виконавчих листа на адресу, яка зазначена представником у заяві про видачу виконавчого документу від 19.10.2022 року.

09.11.2022 року представником позивача отримано 2 (два) оригіналу виконавчих листа, що підтверджено копією поштового повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 року у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про роз`яснення судового рішення відмовлено.

10.06.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшло сформоване 07.06.2024 року через систему «Електронний суд» клопотання представника заявника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю, в якому представник просить суд:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року в адміністративній справі № 160/15390/20;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у десятиденний строк до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року в адміністративній справі № 160/15390/20.

Аргументи означеного клопотання зводяться до наступного. У відповідь на заяву позивача про добровільне виконання рішення суду від 21.07.2021 року відповідач надав відповідь листом від 03.10.2023 року № 48205-37969/В-01/8-0400/23, де зазначено про нібито відсутність підстав для виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 07.10.2009 по 25.08.2018. Свою відмову виконувати рішення суду від 21.07.2021 року викладену в листі від 03.10.2023 року, відповідач аргументує нібито тим, що на звернення до суду про встановлення способу та порядку виконання судового рішення суд ухвалою від 08.12.2022 року відмовив у роз`ясненні судового рішення у справі № 160/15390/20. При цьому суд, в ухвалі від 08.12.2022 зазначив: що вказане судове рішення є зрозумілим за змістом та додаткового роз`яснення судом не потребує. Резолютивна частина містить чіткі вимоги щодо зобов`язання вчинення певних дій відповідачем та не викликає труднощів для її розуміння та виконання, а тому розширеному тлумаченню шляхом її роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу, не потребує..., з чим і погоджується позивач. Окрім цього, ІНФОРМАЦІЯ_1 , листом від 05.01.2022 №7/10020, повідомив, що направив відповідачу довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 ще 10.10.2018. Проте, станом на теперішній час рішення суду від 21.07.2021 до цього часу не виконане, тому позивач вимушений звертатися з даним клопотанням до суду про встановлення судового контролю. На жаль, досвід показує, що відповідач не тільки не виконує свої обов`язки щодо соціального забезпечення та захисту громадян, а і обирає стиль активної протиправної протидії по відношенню до пенсіонерів, що проживають за кордоном в здійсненні ними свого конституційного права на пенсію. Зі свого боку, позивач зробив все можливе задля виконання рішення суду. Він звертався до відповідача з вимогою про добровільне виконання рішення суду та надав відповідачу достатньо часу для виконання рішення суду. Проте, відповідач дану вимогу проігнорував і взагалі не збирається виконувати законні вимоги суду встановлені в рішенні від 21.07.2021 року. Враховуючи, вищевикладене, позивач змушений звертатися до суду з клопотанням про встановлення судового контролю, оскільки без втручання суду вказане судове рішення так і залишиться не виконаним. Оскільки виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, при цьому обов`язок суду контролювати виконання свого рішення закріплено безпосередньо Конституцією України, слід вважати наявні обставини достатніми для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі.

За відомостями з витягу протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.06.2024 року зазначене вище клопотання вирішено розподілити та передати судді ОСОБА_3 .

Розглянувши дане клопотання та дослідивши викладені у ньому доводи, суд вважає, що останнє задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами 2-3 статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Суд зазначає, що норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі №286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі №206/3911/17.

Так, виконанням рішення суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною рішення.

Якщо, рішення суду відповідачем не виконується, це є перепоною у завершенні судового провадження і в реалізації громадянином його гарантованого Конвенцією "права на справедливий суд".

Між тим, за змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 березня 2020 року у справі №539/3406/17.

Відповідно до вимог ч. 5 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, суд зазначає, що у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Представник заявника стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , листом від 05.01.2022 №7/10020, повідомив, що направив відповідачу довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 ще 10.10.2018. Проте, станом на теперішній час рішення суду від 21.07.2021 до цього часу не виконане, тому позивач вимушений звертатися з даним клопотанням до суду про встановлення судового контролю.

Проте суд зазначає, що перерахунок та виплати пенсії позивачу на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.10.2018 року №ФД 71513 взагалі не був предметом розгляду у даній справі.

Також, суд зазначає, що у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

У свою чергу, матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України "Про виконавче провадження". Крім того, доказів того, що загальний порядок виконання рішення суду не дав очікуваного результату після відповідного звернення позивача із заявою та виконавчими листами до органу ДВС, матеріали справи також не містять.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України , заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі ОСОБА_4 проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Тож, встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 248, 256, 293, 294, 295, ч.1 ст.370, ч.1 ст.382 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник