Справа № 380/26519/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/26519/23 пров. № А/857/10197/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року, головуючий суддя Потабенко В.А., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою заборгованості по пенсії в сумі 59892,00 грн., що розрахована на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі № 380/880/20 та виплачена 20.07.2023 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити в користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів (пенсії), нарахованої на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі № 380/880/20 року зв`язку з порушенням строків їх виплати за період із 01.02.2016 року по 20.07.2023 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що при виплаті заборгованості по пенсії відповідач не нарахував компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії. Вказане стало підставою для звернення позивача 27.10.2023 року із заявою про нарахування та виплату та виплату такої компенсації. Проте відповідач листом від 09.11.2023 року №30264-31656/П-52/8-1300/23 відмовив у виплаті компенсації втрати частини доходів, зазначивши про відсутність підстав для її нарахування та виплати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 20.07.2023 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі № 380/880/20 за період з 01.01.2016 року до дня фактичної виплати донарахованої частини пенсії - 20.07.2023 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відсутній факт несвоєчасної виплати та вини ГУ ПФУ у Львівській області щодо виплати нарахованої суми доплати на виконання судового рішення від 12.03.2020 року у справі № 380/880/20. Оскільки доплата у сумі 59 892,00 грн. виплачена на виконання судового рішення є разовим доходом, тобто не періодичним платежем, оскільки виплачена одноразово, тому одноразовий платіж не включено до переліку грошових доходів, що підлягають компенсації, які одержують громадяни у гривнях на території України.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 12.03.2020 року у справі №380/880/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 80% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з 01.01.2016 року у розмірі 80% грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум. Допустити до негайного виконання рішення суду в межах стягнення перерахованої пенсії за один місяць з врахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

При перерахунку пенсії на виконання судового рішення утворилася заборгованість у сумі 59 892,00 грн.

На виконання цього ж рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії 20.07.2023 року з 01.01.2016 року та перераховано на картковий рахунок позивача кошти в розмірі 59 892,00 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку на зазначену суму.

Оскільки вказана сума коштів була виплачена позивачу без врахування компенсації втрати частини грошових доходів (частини пенсії) у зв`язку з порушенням строків її виплати, то позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив провести розрахунок та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу (пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплат частини пенсії згідно судового рішення №380/880/20.

ГУ ПФУ у Львівській області листом від 09.11.2023 року №30264-31656/П-52/8-1300/23 повідомило, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №380/880/20 на ГУ ПФУ у Львівській області не покладено жодних зобов`язань щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів при перерахунку пенсії. Виплата коштів, нарахованих на виконання рішення суду здійснена у межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вказана сума коштів була виплачена позивачу без врахування компенсації втрати частини грошових доходів (частини пенсії) у зв`язку з порушенням строків її виплати, то позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив провести розрахунок та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу (пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплат частини пенсії згідно судового рішення № 380/880/20.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно зазначив, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, індексації грошових доходів громадян, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до статті 6 Закону №2050-ІІ, пункту 7 Порядку №159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі індексації заробітної плати (грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Формулювання використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 14.04.2021 року у справі №465/322/17, від 04.03.2021 року у справі №520/34/17, від 20.04.2022 року у справі №461/1390/16-а, від 05.07.2022 року у справі №420/7633/20.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, спірним питанням у цій справі є, зокрема, правомірність дій щодо відмови у проведенні нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

У спірних правовідносинах наявна несвоєчасна виплата сум пенсії органом, що виплачує пенсію за місцем проживання позивача, тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог, відтак такі підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №380/26519/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич