Справа № 160/16999/23
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, відповідач) щодо відмови у призначенні позивачу пенсійних виплат;
- обов`язати відповідача здійснити пенсійні виплати позивачу, та виплачувати пенсію починаючи з моменту звернення з заявою про призначення пенсійних виплат, а саме з 06.02.2023 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував на обліку у Відділі ПФ РФ по Воронезькій області та отримував пенсію за віком. До 01 січня 2022 року регулярно отримував пенсійні виплати з РФ переказами через банківську установу, оскільки є громадянином РФ, який має посвідку на постійне проживання в Україні. Проте, у зв`язку із обов`язком переходу на національні платіжні системи РФ та фактичним не проживанням на території РФ, позивачу припинено виплату та нарахування пенсії. Після початку повномасштабної агресії РФ проти України позивач втратив можливість отримувати пенсійні виплати з РФ, залишившись без засобів до існування. Звернувшись листом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з приводу переведення його пенсії з РФ до України та призначення йому пенсії в Україні, позивач отримав відповідь, що у зв`язку із збройною агресією РФ, листування з останньою припинено, та за умови надання до ПФУ пенсійної справи та довідки-атестата про припинення виплати пенсії на території РФ, буде розглянуто питання щодо продовження виплати пенсії за нормами пенсійного законодавства України. Незважаючи на надану до органів ПФУ відповідь від органів ПФ РФ про припинення пенсійних виплат, пенсію за нормами пенсійного законодавства України позивачу не призначено.
Ухвалою суду від 18.07.2023р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи суд виходить з наступного.
Пенсійний фонд Російської федерації листом №Р-9579-14/9078 від 29.12.2021 року повідомив позивача про наступне. Клієнтською службою в Росошанскому районі проведена перевірка факту проживання за місцем отримання пенсії ( АДРЕСА_1 ). В результаті встановлено, що за місцем отримання пенсії позивач не проживає. Будинок в нежитловому стані, в будинку ніхто не мешкає, що узгоджується зі зверненням ОСОБА_1 , в якому зазначено, що він мешкає в Україні. У відповідності з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, учасником якого є Україна, пенсійне забезпечення держав цієї Угоди, відбувається за законодавством держави, на території якого вони проживають. При переселенні пенсіонера з території однієї держави на територію іншої держави виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється. Виплата пенсії громадянам на території Російської Федерації може продовжуватися у випадку надання документа, виданого компетентними органами відповідної держави, про відсутність у них права на пенсію за законодавством і лише до виникнення такого права. На підставі викладеного, виплата пенсії позивачу призупинена з 01.01.2022 року. Для вирішення питання про подальшу виплату пенсії позивачу необхідно звернутися до територіального органу України, що здійснює пенсійне забезпечення.
Позивач, не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати йому пенсії в Україні, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
За приписами частини 1 статті 1 Закону №1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно частини 1 статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
За умовами частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
14.01.1993 було підписано Угоду між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, згідно статті 7 якої, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до статті 7 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року при переселенні пенсіонера в межах держав-учасників Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія такого ж виду передбачена законодавством держави з новим місцем проживання пенсіонера.
За приписами пункту 1.2 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.
Відповідно до пункту 1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.
Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).
Приписами пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Згідно пункт 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що для отримання пенсії за новим місцем проживання, пенсіонер має подати до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації) заяву про призначення пенсії із долученням до неї певного переліку документів, та заяву на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).
У свою чергу, пенсійний орган видає заявнику розписку із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів.
Таким чином, реалізація права на отримання пенсійної виплати в територіальному органі Пенсійного фонду України, можлива за умови дотримання порядку звернення до ПФУ з відповідними заявами.
Суд бере до уваги, що позивачем не оскаржується питання розгляду його заяви від 29.11.2022 року, про яку вказано у листі позивача №7464-4309/Р-01/8-0400/23 від 03.03.2023 року.
Разом з тим, доказів того, що 06.02.2023 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії та надав відповідний пакет документів, суду не надано, а з наявних у справі доказів вбачається, що позивач 06.02.2023 року надав до ПФУ звернення з питання призначення пенсії, за результатом розгляду якого йому надано відповідь.
Позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії, у якості підстав для задоволення позовних вимог надає лист ПФ РФ та лист ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, які містять інформацію щодо попереднього листування ОСОБА_1 з відповідними органами, проте не містять доказів про звернення позивача до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у порядку та спосіб, що визначені Порядком №22-1.
Водночас, відсутність доказів належного звернення позивача із заявою про призначення пенсії та заявою на запит пенсійної справи за новим місцем проживання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, є перешкодою для виконання відповідним органом Пенсійного фонду покладеного на нього обов`язку.
Згідно частин 1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи із заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються його доводи, а тому заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 90, 72-78, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова