Справа № 420/22975/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/22975/21

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 09.11.2023, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглядає в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Чорноморській селищній раді Одеського району Одеської області, а саме:

- визнання незаконним рішення Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області № 250 від 07 жовтня 2021 року «Про заборону надання дозвільних документів на земельній ділянці, передбаченої для проведення берегоукріплювальних робіт в зонах зсуву на території Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області»;

- визнання незаконними дії Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області щодо застосування рішення № 250 від 07 жовтня 2021 року «Про заборону надання дозвільних документів на земельній ділянці, передбаченої для проведення берегоукріплювальних робіт в зонах зсуву на території Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області», в частині застосування його до земельної ділянки розміщення гаражів ГО «Товариства автомобілістів «Гвардієць» де розташовано гараж ОСОБА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправним та нечинним пункт 1 рішення Чорноморської селищної ради № 250-VIII від 07 жовтня 2021 року «Про заборону надання дозвільних документів на земельній ділянці, передбаченої для проведення берегоукріплювальних робіт в зонах зсуву на території Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області».

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність у селищної ради повноважень на прийняття оскаржуваного рішення, так як селищна рада, як орган місцевого самоврядування, має повноваження щодо організації та здійснення землеустрою, надання містобудівних умов і обмежень забудови, проведення заходів щодо забезпечення протиерозійної та протизсувної стійкості території, проведення благоустрою території, а також на забезпечення та реалізацію програм та планів заходів у сфері цивільного захисту.

При цьому, апелянт наголошує, що земельна ділянка, на якій встановлено спірну заборону, знаходиться у зсувонебезпечній території, а тому відноситься до несприятливих до забудови територій.

Крім того, апелянт зазначає, що ним проводяться активні роботи по берегоукріпленню на всій береговій смузі селища, з метою припинення зсувних процесів та захисту життя, здоров`я та майна населення.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як суб`єкт владних повноважень не мав права на прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, позивач наголошує, що фактичною підставою прийняття оскаржуваного рішення є наявність у селищної ради бажання передати спірну земельну ділянку під забудову іншим особам.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є членом Товариства автомобілістів «Гвардієць».

На підставі рішення Черноморської селищної ради від 07 вересня 1994 року № 19/П «Про відведення земельної ділянки розміром 6 га в районі смт Чорноморське СВА «Каскад» для гаражної діяльності, дозволено почати господарську діяльність на землях Чорноморської селищної ради та створення гаражної стоянки СВА Каскад» (а.с. 12, т.1).

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року та рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі від 19 листопада 2019 року, у справі № 420/3719/19 Чорноморською селищною радою прийнято рішення від 27 лютого 2020 року за № 822-VII, яким надано громадянці ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для розміщення індивідуального гаражу на території Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області (в межах смт. Чорноморське).

Так, відповідно до п. 4 зазначеного рішення позивача повідомлено, що відповідно до висновку із інженерно-геологічні вишукування в межах розроблення проекту «Протизсувні та берегоукріплювальні роботи на ділянці морського узбережжя в районі гаражів у смт Чорноморське Лиманського району зазначена у п. 1 цього рішення земельна ділянка знаходиться в зоні активного зсуву-категорія складності інженерно-геологічних умов- складні умови.

Пунктом 5 зазначеного рішення повідомлено, що надання земельної ділянки у власність під розміщення гаражу в цій зоні можливо тільки після проведення заходів із інженерного захисту території, створення берегозахисних споруд, проведення берегоукріплювальних робіт, затвердження та узгодження відповідної містобудівної документації план зонування або детальний план території, розробки та затвердження проекту ПЗС охорони Чорного моря та виконання інших вимог законодавства України, якщо інше не буде встановлено законодавством України.

При цьому, Чорноморською селищною радою Одеського району Одеської області прийнято рішення № 250 від 07 жовтня 2021 року «Про заборону надання дозвільних документів на земельній ділянці, передбаченої для проведення берегоукріплювальних робіт в зонах зсуву на території Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області», пунктом 1 якого заборонено видачу будь-яких дозвільних документів (дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передача земельної ділянки у власність або користування, надання містобудівних умов та обмежень, нове будівництво та інше) на території на якій розміщено гаражі визначену на картографічному матеріалі, до моменту затвердження проектної документації в стадії Проекту та Робочого проекту, отримання висновків відповідних служб щодо стану зсувних процесів та проведення відповідних робіт з берегоукріплення.

Пунктом 2 зазначеного рішення встановлено, що у зв`язку з зсувними процесами у прибережній частині селища Чорноморське, зазначена територія підпадає під надзвичайну ситуацію регіонального рівня у відповідності до коду 2020 Класифікатора надзвичайних ситуацій, для стримання розвитку містобудівної діяльності та можливості стабілізації зсувних процесів вздовж побережжя, зменшення завданих зсувами матеріальних збитків для громадян та ризику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру встановити особливий режим користування земельними ділянками в зоні знаходження зсувних процесів: заборонити самовільну відсипку ґрунту у верхній частині зсувного схилу; користувачам гаражів, розташованих у зсувонебезпечній зоні заборонити будівництво будь-яких капітальних споруд для проведення робіт з берегоукріплення; для зменшення процесів навантаження на ґрунт та враховуючи зсувні процеси заборонити будівництво багатоповерхових гаражів.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як оскаржуване рішення селищної ради суперечить вимогам чинного законодавства, з чим частково не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 1 Кодексу цивільного захисту України, Кодекс цивільного захисту України регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Згідно ст. 3 Кодексу цивільного захисту України, правовою основою цивільного захисту є Конституція України, цей Кодекс, інші закони України, а також акти Президента України та Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 4 Кодексу цивільного захисту України, цивільний захист - це функція держави, спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час та в особливий період.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить:

1) забезпечення цивільного захисту на відповідній території;

2) забезпечення виконання завдань створеними ними ланками територіальних підсистем;

3) забезпечення реалізації вимог техногенної та пожежної безпеки на суб`єктах господарювання, що належать до сфери їх управління, які можуть створити реальну загрозу виникнення аварії;

4) розроблення та забезпечення реалізації програм та планів заходів у сфері цивільного захисту, зокрема спрямованих на захист населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, забезпечення техногенної та пожежної безпеки;

5) керівництво створеними ними аварійно-рятувальними службами, формуваннями та спеціалізованими службами цивільного захисту, місцевою та добровільною пожежною охороною, забезпечення їх діяльності та здійснення контролю за готовністю до дій за призначенням;

6) створення за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, та підтримання у постійній готовності місцевої системи централізованого оповіщення про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій, здійснення її модернізації та забезпечення функціонування;

7) забезпечення оповіщення та інформування населення про загрозу і виникнення надзвичайних ситуацій, у тому числі в доступній для осіб з вадами зору та слуху формі;

8) організація робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на відповідній території міст, селищ та сіл, а також радіаційного, хімічного, біологічного, медичного захисту населення та інженерного захисту територій від наслідків таких ситуацій;

8-1) забезпечення пожежної безпеки на відповідних територіях та об`єктах, забезпечення функціонування пожежно-рятувальних підрозділів місцевої пожежної охорони для гасіння пожеж;

9) організація та керівництво проведенням відновлювальних робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

10) організація та здійснення евакуації населення, майна у безпечні райони, їх розміщення та життєзабезпечення населення;

11) контроль за станом навколишнього природного середовища, санітарно-гігієнічною та епідемічною ситуацією;

12) розроблення та здійснення заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування суб`єктів господарювання в особливий період, що належать до сфери їх управління;

13) підготовка пропозицій щодо віднесення міст до груп цивільного захисту та подання їх Раді міністрів Автономної Республіки Крим, відповідним обласним державним адміністраціям;

14) віднесення суб`єктів господарювання, що належать до сфери їх управління, до категорій цивільного захисту відповідно до основних показників та затвердження їх переліку;

15) створення і використання матеріальних резервів для запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

16) завчасне накопичення і підтримання у постійній готовності засобів індивідуального захисту для населення, яке проживає у прогнозованих зонах хімічного забруднення і зонах спостереження суб`єктів господарювання радіаційної небезпеки I і II категорій, та формувань цивільного захисту, а також приладів дозиметричного і хімічного контролю та розвідки;

17) взаємодія з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, щодо виконання завдань цивільного захисту;

18) організація та забезпечення життєдіяльності постраждалих від надзвичайних ситуацій, а також під час ведення воєнних (бойових) дій або внаслідок таких дій;

19) забезпечення складення довідок про визнання особи постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації, списків (реєстрів) постраждалих внаслідок надзвичайної ситуації, відповідно до яких надається матеріальна допомога, списків загиблих осіб на підставі їх ідентифікації;

20) забезпечення соціального захисту постраждалих внаслідок надзвичайної ситуації, зокрема виплати матеріальної допомоги;

21) створення у містах комісій з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій, а в разі виникнення надзвичайних ситуацій - спеціальних комісій з їх ліквідації (за потреби), забезпечення їх функціонування;

22) забезпечення навчання з питань цивільного захисту посадових осіб органів місцевого самоврядування та суб`єктів господарювання комунальної власності, здійснення підготовки населення до дій у надзвичайних ситуаціях;

23) організація виконання вимог законодавства щодо створення, використання, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту;

24) визначення потреби фонду захисних споруд цивільного захисту;

25) планування та організація роботи з дообладнання або спорудження в особливий період підвальних та інших заглиблених приміщень для укриття населення;

26) прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) суб`єкта господарювання, на балансі якого вона перебуває, та безхазяйних захисних споруд;

27) організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту;

28) здійснення контролю за утриманням та станом готовності захисних споруд цивільного захисту;

29) організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду захисних споруд цивільного захисту;

30) реалізація заходів, спрямованих на поліпшення пожежної безпеки суб`єктів господарювання комунальної форми власності;

31) здійснення інших повноважень у сфері цивільного захисту, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

В свою чергу, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно п. 42 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради затверджуються в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації;

Згідно ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:

а) власні (самоврядні) повноваження:

1) організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення, а також капітального та поточного ремонту вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення (як співфінансування на договірних засадах);

2) виконання або делегування на конкурсній основі генеральній будівельній організації (підрядній організації) функцій замовника на будівництво, реконструкцію і ремонт житла, інших об`єктів соціальної та виробничої інфраструктури комунальної власності;

3) розгляд і внесення до відповідних органів виконавчої влади пропозицій до планів і програм будівництва та реконструкції об`єктів на відповідній території;

4) залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в розвитку потужностей будівельної індустрії і промисловості будівельних матеріалів, у створенні, розвитку та реконструкції об`єктів інженерного забезпечення і транспортного обслуговування;

5) визначення у встановленому законодавством порядку відповідно до рішень ради території, вибір, вилучення (викуп) і надання землі для містобудівних потреб, визначених містобудівною документацією;

6) підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації;

7) встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність;

8) координація на відповідній території діяльності суб`єктів містобудування щодо комплексної забудови населених пунктів;

9) надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок;

10) проведення громадського обговорення містобудівної документації;

11) організація роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво;

12) організація розвитку інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту комунальної власності для розміщення технічних засобів телекомунікацій з метою задоволення потреб населення у телекомунікаційних послугах;

б) делеговані повноваження:

1) надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

2) організація роботи, пов`язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів;

3) здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу;

4) здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності будинків і споруд незалежно від форм власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів;

5) організація охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників;

6) вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування;

7) здійснення державного контролю за дотриманням договірних зобов`язань забудовниками, діяльність яких пов`язана із залученням коштів фізичних осіб у будівництво багатоквартирних житлових будинків.

Згідно пп. 9 п. «б» ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Між тим, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у комплексних планах, генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Згідно ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Згідно ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.

В свою чергу, згідно п. 2, п. 3, п. 5-1, п. 8, п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»:

генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території;

комплексний план просторового розвитку території територіальної громади - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та документація із землеустрою, що визначає планувальну організацію, функціональне призначення території, основні принципи і напрями формування єдиної системи громадського обслуговування населення, дорожньої мережі, інженерно-транспортної інфраструктури, інженерної підготовки і благоустрою, цивільного захисту території та населення від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони земель та інших компонентів навколишнього природного середовища, формування екомережі, охорони і збереження культурної спадщини та традиційного характеру середовища населених пунктів, а також послідовність реалізації рішень, у тому числі етапність освоєння території;

містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією;

план зонування території (зонінг) - документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.

В свою чергу, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про землеустрій», документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо.

Згідно ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Згідно ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про землеустрій», види документації із землеустрою:

а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць;

а-1) проекти землеустрою щодо встановлення меж територій територіальних громад;

б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць;

б-1) містобудівна документація, яка одночасно є документацією із землеустрою (комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій);

в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів;

г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб;

е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь;

є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів;

ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

з) робочі проекти землеустрою;

і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту;

й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок;

к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель;

л) технічна документація із землеустрою щодо резервування цінних для заповідання територій та об`єктів;

м) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини.

Крім того, згідно ст. 38 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Згідно ст. 39 Земельного кодексу України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Згідно ст. 40 Земельного кодексу України, земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва.

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно ч. 1 ст. 41 Земельного кодексу України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Колегією суддів встановлено, що на стадії апеляційної розгляду даної справи перевіряється правомірність п. 1 рішення Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області «Про заборону надання дозвільних документів на земельній ділянці, передбаченої для проведення берегоукріплювальних робіт в зонах зсуву на території Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області» № 250-VIII від 07 жовтня 2021 року (далі - Рішення № 250-VIII).

В даному випадку, п. 1 Рішення № 250-VIII заборонено видачу будь-яких дозвільних документів (дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передача земельної ділянки у власність або користування, надання містобудівних умов та обмежень, нове будівництво та інше) на території на якій розміщено гаражі, визначену на картографічному матеріалі (додаток № 1 до Рішення № 250-VIII), до моменту затвердження проектної документації в стадії проекту та робочого проекту, отримання висновків відповідних служб щодо стану зсувних процесів та проведення відповідних робіт з берегоукріплення.

При цьому, як вбачається із зібраних матеріалів у справі та наданих сторонами пояснень, на території, на яку поширюється дія оскаржуваного рішення, знаходиться об`єкт нерухомості позивача (гараж) та позивачем, як мешканцем селища Чорноморське, вчиняються дії з оформлення у власність земельної ділянки під відповідним об`єктом (отримано від селищної ради дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для розміщення гаражу).

Між тим, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення селищної ради, фактичною підставою прийняття останнього є необхідність проведення інженерних робіт на зсувонебезпечних територіях, на яких розміщуються гаражі, з метою запобігання завдання збитків населенню та запобіганню виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природнього характеру.

Юридичною підставою прийняття Рішення № 250-VIII, згідно змісту останнього, є посилання на ст. 3, ст. 4, ст. 19 Кодексу цивільного захисту України, ст. 31, ст. 52 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», а також загальні посилання на Земельний кодекс України, ЗУ «Про охорону земель», Класифікатор надзвичайних ситуацій ДК 019:2010, прийнятий наказом Держспожистандарту України від 11 жовтня 2010 року № 457.

В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції встановлено, що Чорноморська селищна рада не мала окремо визначених законом повноважень на прийняття п. 1 оскаржуваного рішення у відповідній формі.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин та затверджуються в установленому порядку місцеві містобудівні програми, генеральні плани забудови відповідних населених пунктів, інша містобудівної документації.

В свою чергу, на місцевому рівні режим забудови територій, які визначено для містобудівних потреб, встановлюється у комплексних планах, генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Між тим, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення селищної ради не є жодним із зазначених видів містобудівної документації, яка може бути затверджено на місцевому рівні селищною радою у встановленому законом порядку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення селищної ради за своїм змістом не відповідає жодному виду документації із землеустрою (землевпорядної документації), перелік яких викладено у ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про землеустрій».

З іншого боку, як вбачається з вищевикладених норм права, саме комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, який є одночасно містобудівною документацією на місцевому рівні та документацією із землеустрою, визначає основні принципи і напрями формування інженерної підготовки і благоустрою, цивільного захисту території та населення від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони земель та інших компонентів навколишнього природного середовища, а також послідовність реалізації рішень, у тому числі етапність освоєння території.

Тобто, у вищезазначених нормативно-правових актах законодавцем чітко визначено види, форму та порядок прийняття містобудівної документації та документації із землеустрою на місцевому рівні для вирішення визначених селищною радою проблем.

Між тим, у межах спірних правовідносин, селищною радою фактично прийнято рішення (1 пункт), яке має одночасно ознаки містобудівної документації та документації із землеустрою, всупереч затвердженій формі та процедурі прийняття відповідних рішень.

При цьому, колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги про те, що право на прийняття оскаржуваного рішення передбачено положеннями ст. 31 та ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», так як у зазначених статтях визначено повноваження виконавчих органів місцевих рад, а не повноваження самої місцевої ради, які реалізуються виключно на її пленарних засіданнях.

Крім того, колегія суддів також зазначає, що повноважень на встановлення заборони окремим рішенням селищної ради на видачу будь-яких дозвільних документів (дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передача земельної ділянки у власність або користування, надання містобудівних умов та обмежень, нове будівництво та інше) ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», Кодекс цивільного захисту України, ЗУ «Про охорону земель» та інші нормативно-правові акти, на які посилається апелянт, не передбачено.

З іншого боку, колегія суддів не надає оцінку доводам апелянта про доцільність прийняття оскаржуваного рішення (пункту 1 рішення) для захисту прав та інтересів територіальної громади, так як вже зазначено вище, таке рішення прийнято всупереч вимогам, встановленим до змісту та процедури прийняття відповідних рішень, а як наслідок є протиправним.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

В свою чергу, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг покласти на Чорноморську селищну раду Одеського району Одеської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян