Справа № 320/12607/24
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс», Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс» до Антимонопольного комітету України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство «Укргазвидобування» та Товариство з обмеженою відповідальністю «УА-Системи» про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс» звернулося до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Антимонопольного комітету України №2849-р/пк-пз від 14.02.2024;

- визнати протиправним та скасувати рішення Антимонопольного комітету України №2850-р/пк-пз від 14.02.2024;

- зобов`язати Антимонопольний комітет України провести новий розгляд та прийняти нове рішення по скарзі ТОВ «Нафтогазхім Сервіс» в межах процедури публічної закупівлі UA-2023-11-17-010027-а із врахуванням висновків суду;

- зобов`язати Антимонопольний комітет України провести новий розгляд та прийняти нове рішення по скарзі ТОВ «Нафтогазхім Сервіс» в межах процедури публічної закупівлі UA-2023-11-17-007053-а із врахуванням висновків суду.

Також позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Акціонерному товариству «Укргазвидобування» та Товариству з обмеженою відповідальністю «УА-Системи» вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення в процедурі закупівлі UA-2023-11-17-010027-а ШГВ24П-0-2 «Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Послуги з технічного обслуговування систем автоматизації Хрестищенської ДКС)», у тому числі укладати договір про закупівлю та вчиняти будь-які дії, спрямовані на укладання та виконання такого договору до набрання законної сили рішенням у справі;

- заборони Акціонерному товариству «Укргазвидобування» та Товариству з обмеженою відповідальністю «УА-Системи» вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення в процедурі закупівлі UA-2023-11-17-007053-а ШГВ24П-0-2 «Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Послуги з технічного обслуговування систем автоматизації Юліївської ДКС)», у тому числі укладати договір про закупівлю та вчиняти будь-які дії, спрямовані на укладання та виконання такого договору до набрання законної сили рішенням у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки публічна конкурсна процедура проводиться АК «Укргазвидобування» тобто від імені держави, підстави для вжиття заходів забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб в силу вимог частини шостої статті 151 КАС України відсутні. Також суд першої інстанції врахував приписи п. 5 частини третьої ст. 151 КАС України, як підставу для відмови у вжитті заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та винести нове рішення, яким задовольнити заяву по забезпечення адміністративного позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що незабезпечення позову до завершення розгляду судом адміністративного позову по суті, може унеможливити виконання рішення суду в цій справі, у разі ухвалення його на користь позивача, та ефективний захист та поновлення його порушених прав та законних інтересів, за захистом яких він звернувся до суду. Наголошує на очевидній протиправності оскаржуваного рішення. Також вказує на невірне застосування положень ч.6 ст.151 КАС України, оскільки АТ «Укргазвидобування» згідно зі своїми статутними документами є самостійним приватно-правовим суб`єктом господарювання, має відокремлений рахунок та баланс, та самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, тому висновок суду, що організовані АТ «Укргазвидобування» публічні закупівлі є такими, що здійснюються від імені держави, є необґрунтованим.

Також, не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ «Укргазвидобування» подано апеляційну скаргу, у якій просить змінити ухвалу суду першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що АТ «Укргазвидобування» не є державним органом чи органом місцевого самоврядування, тому висновок суду, що організовані АТ «Укргазвидобування» публічні закупівлі є такими, що здійснюються від імені держави, є необґрунтованим та виключає можливість застосування ч.6 ст.151 КАС України.

Сторонами по справі подано відзиви на апеляційні скарги в яких зазначено про безпідставність доводів апеляційних скарг, відсутність підстав для їх задоволення.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс», Акціонерного товариства «Укргазвидобування» підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в мотивувальній частині.

Згідно з ч.4 статті 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповнені або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в обґрунтування заяви про забезпечення позову вказано, що в межах процедур закупівлі UA-2023-11-17-010027-а ШГВ24П-0-2 та UA-2023-11-17-007053-а ШГВ24П-0-2 замовником, Акціонерним товариством «Укргазвидобування», будуть укладені договори про закупівлі з ТОВ «УА-Системи», а в подальшому такі договори будуть виконуватися, що призведе до неможливості поновлення прав позивача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої та частиною другою статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відтак, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії індивідуального акта.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Колегією суддів встановлено, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність дій відповідача чи протиправність рішення, яка може бути встановлена лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності дій та рішень відповідача, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, з матеріалі справи вбачається, що у заяві про забезпечення позову позивач просить суд заборонити Акціонерному товариству «Укргазвидобування» та Товариству з обмеженою відповідальністю «УА-Системи» вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення в процедурі закупівлі UA-2023-11-17-010027-а ШГВ24П-0-2 «Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Послуги з технічного обслуговування систем автоматизації Хрестищенської ДКС)» та UA-2023-11-17-007053-а ШГВ24П-0-2 «Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Послуги з технічного обслуговування систем автоматизації Юліївської ДКС)», у тому числі укладати договори про закупівлю та вчиняти будь-які дії, спрямовані на укладання та виконання такого договору до набрання законної сили рішенням у справі.

Разом із тим, предметом позову у даній справі є оскарження рішень Антимонопольного комітету України №2849-р/пк-пз від 14.02.2024 та №2850-р/пк-пз від 14.02.2024, якими відмовлено позивач у задоволенні скарг від 02.02.2024 №UA-2023-11-17-010027-a.b2 та №UA-2023-11-17-007053-a.а2, замовником яких є Акціонерне товариством «Укргазвидобування».

Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач у відповідних скаргах просив відповідача скасувати рішення Акціонерного товариства «Укргазвидобування» від 29.01.2024 та від 30.01.2024 про визначення Товариства з обмеженою відповідальністю «УА-Системи» переможцем процедур закупівлі UA-2023-11-17-010027-а ШГВ24П-0-2 «Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Послуги з технічного обслуговування систем автоматизації Хрестищенської ДКС)» та UA-2023-11-17-007053-а ШГВ24П-0-2 «Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Послуги з технічного обслуговування систем автоматизації Юліївської ДКС)».

На переконання колегії суддів вищевикладене вказує на відмінність предмету позову та предмету забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Щодо застосування приписів ч.6 ст.151 КАС України колегія суддів зазначає наступне.

Так, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції посилаючись на ч.1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» дійшов до висновку, що вищезазначені закупівлі були проведені АТ «Укргазвидобування» від імені держави, оскільки згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань засновником АТ «Укргазвидобування» є Акціонерне товариство «Національна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», засновником якого в свою чергу є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 151 КАС України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Таким чином, суб`єктами на яких поширюється норми ч. 6 ст. 151 КАС України є: держава (державний орган); територіальна громада (орган місцевого самоврядування); комісія, у складі якої призначено державний орган.

У зазначеному переліку суб`єктів застосування ч. 6 ст. 151 КАС України відсутні суб`єкти господарювання, в тому числі ті, що є замовниками в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі». В зазначеній нормі права законодавцем також конкретизовано, що конкурсні процедури, які проводяться від імені держави мають проводитися саме від імені держави в особі державного органу.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

При цьому, згідно ст.8 ГК України держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання.

Таким чином законодавець вирізняє суб`єктів господарювання, як окремих учасників правовідносин, та конкретизує при цьому, що держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть бути суб`єктами господарювання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать: 1) органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад; 2) Пенсійний фонд України, цільові страхові фонди зі страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, медичного страхування та страхування на випадок безробіття (далі - органи соціального страхування); 3) юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків; 4) юридичні особи та/або суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність в одній або декількох окремих сферах господарювання, визначених частиною другою цієї статті, та відповідають хоча б одній з таких ознак: органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування або іншим замовникам належить частка у статутному капіталі юридичної особи та/або суб`єкта господарювання в розмірі більше ніж 50 відсотків або такі органи чи інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі юридичної особи та/або суб`єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу або наглядової ради юридичної особи та/ або суб`єкта господарювання; наявність спеціальних або ексклюзивних прав - прав, наданих у межах повноважень органом державної влади або органом місцевого самоврядування на підставі будь-якого нормативно-правового акту та/або акту індивідуальної дії, що обмежують провадження діяльності у сферах, визначених цим Законом, однією чи кількома особами, що істотно впливає на здатність інших осіб провадити діяльність у зазначених сферах. Не вважаються спеціальними або ексклюзивними права, що надані за результатами конкурсів (тендерів, процедур закупівель), інформація про проведення яких разом з критеріями відбору попередньо оприлюднювалася та була наявна у публічному доступі, можливість участі у таких конкурсах (тендерах, процедурах закупівель) не була обмежена та якщо надання таких прав здійснювалося на основі об`єктивних критеріїв.

Таким чином, чинним законодавством розмежовуються органи державної влади від суб`єктів господарювання, які передбачені Господарським кодексом України, в тому числі й у відносинах щодо публічних закупівель.

У відповідності до ст. 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. За статтею 115 ЦК України господарське товариство є власником:1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство - це господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Акціонерне товариство не відповідає за зобов`язаннями акціонерів. Акціонери не відповідають за зобов`язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, лише в межах номінальної вартості належних їм акцій. У разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами до акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їхні права.

Статтею 7 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що акціонерне товариство може бути створено однією особою чи мати єдиного акціонера у разі придбання однією особою всіх акцій товариства.

У відповідності до п. 1.1 Статуту АТ «Укргазвидобування», затвердженого рішенням акціонера № 481 від 10.01.2020, цей статут регулює діяльність Акціонерного товариства «Укргазвидобування» («Товариство»), що було засновано Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» відповідно до рішення установчих зборів від 25.12.2012 на виконання наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.07.2012 № 529 «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та за погодженням Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 №360-р «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Товариство створене внаслідок реорганізації Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» шляхом перетворення в акціонерне товариство та є правонаступником всіх її майнових прав та обов`язків.

Пунктами 2.1 та 2.2 Статуту передбачено, що Товариство є юридичною особою приватного права за законодавством України та набуло прав юридичної особи з дати його державної реєстрації. Товариство діє як самостійний господарюючий суб`єкт відповідно до законодавства та Статуту.

У відповідності до п.п. 2.5 та 2.8 Статуту Товариство має право від свого імені набувати майнових та немайнових прав, нести обов`язки і бути позивачем або відповідачем у суді, в тому числі у третейському суді, укладати мирові угоди. Втручання органів державної влади або органів місцевого самоврядування у діяльність Товариства не допускається, крім випадків, прямо передбачених законами України.

Згідно з пунктом 4.8 Статуту Товариство не відповідає за зобов`язаннями держави, а держава не відповідає за зобов`язаннями Товариства.

Відповідно до п. 7.1 Статуту засновником та одноосібним акціонером АТ «Укргазвидобування» є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

АТ «Укргазвидобування» не уповноважувалося будь-яким органом державної влади або органом місцевого самоврядування на підставі нормативно-правового акту та/або акту індивідуальної дії на проведення закупівель UA-2023-11-17-010027-а та UA-2023- 11-17-007053-а від імені чи по завданню держави.

Більше того, зі змісту ч. 6 ст. 151 КАС України випливає, що заборона вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур можлива лише у випадку, якщо конкурс проводяться від імені державного органу.

Разом з тим, з системного аналізу наведених норм права випливає, що АТ «Укргазвидобування» не є державним органом чи органом місцевого самоврядування, не є комісією, у складі якої призначено державний орган, що в свою чергу нівелює висновки суду першої інстанції щодо того, що АТ «Укргазвидобування» може діяти від імені держави під час проведення вказаних процедур закупівлі.

Колегія суддів дійшла висновку, що процедури закупівлі UA-2023-11-17-010027-а та UA-2023-11-17-007053-а проводилися АТ «Укргазвидобування» від власного імені і у власних господарських інтересах, а не від імені держави, що з урахуванням викладеного вище, виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів ч. 6 ст. 151 КАС України.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів доходить висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазхім Сервіс», Акціонерного товариства «Укргазвидобування» - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року - змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 21.06.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова