Справа № 146/684/24
Суддя: Пилипчук О. В.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 146/684/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"21" червня 2024 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - cyдді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в селищі Томашпіль адміністративну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції

вимоги позивача: про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

29 квітня 2024 року до суду з цією позовною заявою, звернувся ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов мотивовано наступним.

Позивач вказав, що 20 квітня 2024 о 13:50:33 год. у м. Вінниці працівником поліції було винесено постанову серія ЕНА №1957072, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченою ст.122 ч.1 КУпАП, оскільки працівник поліції в оскаржуваній постанові зазначив, що він як водій в м. Вінниці, по вул.600-річчя, 52 керуючи ТЗ не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 "Зупинку заборонено", здійснив зупинку в зоні дії Знаку, чим порушив п.8.4.в. ПДР.

Однак позивач зазначає, що з оскаржуваною постановою погодитись не можна, оскільки вона суперечить вимогам національного законодавства України, та прийнята працівником поліції з порушенням вимог КУпАП та ПДР України, що підтверджується наступним.

Так, дійсно позивачем було зупинено транспортний засіб 20.04.2024 орієнтовно 13:45 год. в дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено", оскільки рухаючись ТЗ, він почув сторонній стук зі сторони мотору власного ТЗ, та з метою уникнення аварійної ситуації, здійснив паркування ТЗ праворуч узбіччя дороги, тим самим не створюючи перешкоди руху іншим ТЗ, ввімкнувши аварійну сигналізацію. В той час, коли він вийшов з ТЗ перевірити його справність, дружина вийшла з ТЗ та пішла в аптеку придбати ліки. Зупинка була вимушена, та не тривала. Після того, як він мав від`їжджати, до нього підійшли двоє працівників поліції, та почали оформляти відносно нього матеріал про вчинення адміністративного правопорушення.

Разом з тим позивач вказує, що пунктом 3.34 ПДР України передбачено, що забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Крім того, як це передбачено п.15.14 Правил, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил, а в даному випадку, виходячи з обставин справи - із ввімкненою аварійною сигналізацією. Даної вимоги позивач дотримався.

З огляду на вищевказане позивач вважає постанову по справі про адміністративне правопорушення необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

16 травня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача в якому останній просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив обґрунтовано наступним.

Під час патрулювання 20 квітня 2024 року в м. Вінниця по вул. 600-річчя, 52 поліцейським роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП Островською Н.Ю. було зупинено автомобіль «Chevrolet Cobalt» державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4. ПДР України.

Встановивши всі обставини правопорушення інспектором було прийнято рішення притягти водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 1957072 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зазначено, що відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, оскільки у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Враховуючи вищевказане представник відповідача вважає, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, є обґрунтованою та законною.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання призначено на 09 травня 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 09 травня 2024 року строки розгляду справи продовжено, за клопотання позивача замінено відповідача, справу призначено до розгляду на 28 травня 2024 року.

16 травня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 травня 2024 року розгляд справи відкладено на 21 червня 2024 року.

Доводи учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримує просить їх задовільнити. Разом з тим позивач у даній заяві повідомив, що судові витрати просить залишити за ним.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Конституція України.

Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодекс адміністративного судочинства України.

Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 5. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина 1 статті 9. Розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 2 статті 74. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 72. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Кодекс України про адміністративні правопорушення.

Стаття 7. Ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Стаття 9. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі по тексту - КУпАП) за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст. 246 КУпАП).

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення і мають право накладати адміністративні стягнення, зокрема передбачені частиною 1 ст. 122 КУпАП.

Стаття 251. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 268 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

Вимоги п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід розглядати як конкретний аспект права на справедливий судовий розгляд, гарантований п. 1 ст. 6 Конвенції, що передбачає право мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що є "необхідним" для підготовки основного розгляду справи. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження. Питання адекватності часу та можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи. Обмеження зазначених прав є порушенням п. 3 ст. 6 Конвенції, взятого в поєднанні з п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

З матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2024 року, поліцейським першого взводу 3 роти УПП у вінницькій області Островською Н.Ю. відносно ОСОБА_1 було винесено постановупро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1957072. Відповідно до винесеної постанови, 20.04.2024 року о 13.47 год. водій ОСОБА_1 в м. Вінниця по вул. 600-річчя, 52 керуючи транспортним засобом «Chevrolet Cobalt» державний номерний знак НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 Зупинку заборонено, здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4. ПДР. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до ч.2 с. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, коли існують сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненому правопорушенні, згідно вимог Конституції України, такі сумніви трактуються на його користь.

Сторонами у справі не заперечується факт зупинки водієм автомобіля «Chevrolet Cobalt» державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Вінниця на вул. 600-річчя.

Як зазначає у позові ОСОБА_1 , що це була вимушена зупинка через раптову поломку автомобіля, почув сторонній звук із мотору власного транспортного засобу, про що він повідомив патрульних. При цьому, як вказує позивач, він увімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Відповідно до 1.10. Правил дорожнього руху вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Отже, мається на увазі неумисне припинення руху навіть у місцях, де зупинка може бути заборонена Правилами дорожнього руху. У таких випадках на транспортному засобі вмикається аварійна світлова сигналізація, встановлюється знак аварійної зупинки, вживаються всі заходи для того, щоб прибрати транспортний засіб за межі тієї проїзної частини, де зупинка заборонена. Тільки необґрунтоване припинення руху в місці, де це заборонено, є порушенням Правил дорожнього руху.

З матеріалів справи вбачається, що зупинка позивача була вимушеною та зумовлена поломкою автомобіля, що не спростовано відповідачем.

Під час розгляду справи судом здійснено дослідження наданого відповідачем відеозапису, який відтворює лише процедуру спілкування працівників поліції з водієм автомобіля та не містить істотних за доказовим впливом відомостей, на даному відеозаписі не зафіксовано факту вчинення позивачем інкримінованого йому адмінправопорушення, з відео неможливо встановити марки та державного номерного знака автомобіля, місця даної події та чи дійсно дана подія відбувалася в дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена».

Доказів, які б спростовували доводи водія про вимушеність зупинки через технічну несправність транспортного засобу, відповідачами не надано.

Вимушена зупинка, здійснена у стані крайньої необхідності, відповідно ст.17 КУпАП виключає адміністративну відповідальність, що відповідає правовим висновкам ВС у постанові від 19.02.2020 по справі № 545/3654/16-а.

Суд звертає увагу, що обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КУпАП ґрунтується лише на суб`єктивному припущенні працівника поліції про те, що у автомобіля позивача відсутні технічні несправності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 констатовано, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З наведеного вбачається відсутність об`єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення,передбаченого ч.1ст.122 КУпАП.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що в діях позивача ОСОБА_1 наявний склад інкримінованого йому правопорушення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваної постанови.

Суд наголошує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності.

Висновки суду за результатом розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд повинен повно встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надати їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог. Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували обставини викладені в позові, дані обставини не спростовано, суд приходить до висновку, що вину ОСОБА_1 не доведено у встановленому порядку, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі-закриттю.

Суд вирішує порядок розподілу судових витрат відповідно до ст. 139КАС України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 в заяві просить судові витрати понесені у даній справі залишити за ним, суд вважає за можливе понесені позивачем судові витрати залишити за останнім.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 7, 9, 33, 210, 235, 245, 247, 251, 252, 254, 256, 268, 279, 280, 283, 285, 288 КУпАП, ст. 2, 5, 6, 7, 9, 70-77, 229, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1957072 від 20.04.2024 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Судові витрати залишити за позивачем

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .;

відповідач: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, адреса 21010, м. Вінниця вул. Ботанічна, 24.

Суддя: О. В. Пилипчук