Справа № 360/381/24
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/381/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Луганській області щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.01.2016 основного розміру пенсії з 74% до 70%;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області встановити ОСОБА_1 з 01.01.2016 основний розмір пенсії у розмірі 74% сум його грошового забезпечення станом на 01.01.2016 та виплатити йому при цьому з 01.01.2016 заборгованість по його основному розміру пенсії, що утворилася не з його вини, з одночасним нарахуванням та виплатою йому також компенсації втрати частини доходів з 01.01.2016 по день повернення йому незаконно невиплаченої пенсії, що встановлено у рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013;

- постановити окрему ухвалу та встановити судовий контроль.

В обґрунтування позову зазначено, що 03.03.2024 позивач звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Луганській області про поновлення основного розміру пенсії до 74% з посиланням на постанову Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 240/5401/18, як порадив адвокат на консультації з приводу оформлення документів на спадщину.

Відповідач листом від 20.03.2024 за вих. № 1498-1360/Б-02/8-1200/24 повідомив, що підставою для відповідача щодо визначення з 01.01.2016 основного розміру пенсії із розрахунку 70% відповідних сум грошового забезпечення був начебто розділ 2 та пункт 23 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», яким внесено зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262 в частині зменшення максимального розміру пенсії з розрахунку 70% відповідних сум грошового забезпечення, а також постанова КМУ № 103.

Позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки стаття 13 Закону № 2262, відповідно до якої основний розмір пенсії визначається у розмірі 70% від суми грошового забезпечення почала діяти тільки з 2014 року, тоді як основний розмір пенсії був визначений у редакції, що діяла до 2014.

Ухвалою суду від 03.05.2024 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 20.05.2024 позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі. Запропоновано позивачу протягом п`яти календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» або в електронній формі на офіційну електронну адресу суду зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника) заяви про поновлення строку звернення до суду із наведенням обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 10.06.2024 визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії у адміністративній справі № 360/381/24, продовжено розгляд справи.

18.05.2024 через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на таке.

Згідно електронної бази даних ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 по лінії Міністерства внутрішніх справ України.

Первинно пенсію ОСОБА_1 призначено та розраховано у розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення (дата звільнення 01.06.1989).

Згідно розрахунку пенсії за вислугу років станом на 01.01.2007 основний розмір пенсії позивача склав 74% грошового забезпечення (при вислузі років 28), а саме - 2011,75 грн.

На час первинного призначення основний розмір пенсії позивача було обчислено відповідно до пункту а статті 13 Закону №2262 (в чинній на цю дату редакції).

06.03.2024 за вхідним №1360/Б-1200-24 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшло звернення ОСОБА_1 від 03.03.2024 щодо поновлення з 01.01.20216 та з 01.12.2019 основного розміру пенсії до 74%.

Листом від 20.03.2024 вих№1498-1360/Б-02/8-1200/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було надано відповідь позивачу.

Відповідно до абзацу 3 статті 1-1 Закону №2262 зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Розділом II пункту 23 Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 №1166-VII внесено зміни до частини другої статті 13 Закону №2262, відповідно до яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 за довідкою про розмір грошового забезпечення, наданою уповноваженим структурним підрозділом, з урахуванням норм Закону №2262, чинних на дату виникнення права на перерахунок, а саме із розрахунку 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

У січні 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 у справі №360/897/23 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Кіровоградській області від 23.06.2023 №ЛК-00097 про розмір грошового забезпечення, відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з урахуванням раніше виплачених сум, а саме із розрахунку 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Зазначеним судовим рішенням зобов`язання щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії у розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення не визначено, тому перерахунок пенсії проведено відповідно до норм статті 13 Закону №2262 (в редакції, чинній на дату проведення перерахунку).

Згідно розпорядження про перерахунок пенсії за вислугу років від 24.03.2018, після перерахунку пенсії на виконання постанови КМУ від 21.02.2018 №103 з 01.01.2016 основний розмір пенсії позивача склав 70% грошового забезпечення (при вислузі років 28), а саме - 5 658, 49 грн (з надбавкою як Діти війни - 66, 43 грн розмір пенсії позивача склав - 5 724, 92 грн).

Наразі розмір пенсії позивача визначено в межах зобов`язань, покладених рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 у справі №360/897/23, та з урахуванням норм чинного законодавства.

При цьому, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (в редакції, затвердженій постановою Пенсійного фонду від 02.03.2023 №10-1) чітко визначено перелік документів, що може бути поданий заявниками для перерахунку пенсій, та затверджено відповідні форми заяв та строки їх розгляду, а також підстави для винесення відповідних рішень за розглядом поданих заяв.

Ані паспорту, ані довідки про присвоєння РНОКПП, ані інших, передбачених законодавством України з пенсійних питань, в тому числі і Порядком №3-1, документів до звернення від 03.03.2024 позивачем додано не було.

Підставою для перерахунку пенсії є відповідна заява особи та додані до неї документи, за результатами розгляду яких орган Пенсійного фонду України ухвалює відповідне рішення, та саме рішення про перерахунок пенсії чи про відмову в перерахунку пенсії і створює правові наслідки для особи.

Оскільки позивачем не дотримано вимог звернення за перерахунком пенсії, передбачених Порядком №3-1, рішення про перерахунок (відмову у перерахунку пенсії), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській не приймалось.

Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо перерахунку пенсії позивача, то в її задоволенні слід відмовити, оскільки покладення судом обов`язку здійснити перерахунок пенсії позивачу попри неподання пенсіонером відповідної заяви вказує на втручання у дискреційні повноваження територіального органу Пенсійного фонду, що чинним законодавством не допускається.

Відповідач діяв виключно в межах наданих йому повноважень та суворо дотримав встановлені Порядком №3-1 норми. Отже своїми діями законні права позивача не порушував, за таких обставин позовні вимоги повністю не підлягають задоволенню в зв`язку з їх необґрунтованістю.

Вважає, що у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії з врахуванням певних складових грошового забезпечення слід відмовити, оскільки такі вимоги є передчасними, і можливості такого перерахунку не надавалася оцінка відповідачем.

Також відповідач зазначив про пропуск позивачем, на його думку, строку звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач пенсії за вислугу років, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пенсійного посвідчення від 07.06.1989 № 14861.

03.03.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо поновлення з 01.01.20216 та з 01.12.2019 основного розміру пенсії до 74%.

Листом від 20.03.2024 вих№1498-1360/Б-02/8-1200/24 відповідач повідомив позивача, що відповідно до абзацу 3 статті 1-1 Закону №2262 зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Розділом II пункту 23 Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 №1166-VII внесено зміни до частини 2 статті 13 Закону №2262, відповідно до яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 за довідкою про розмір грошового забезпечення, наданою уповноваженим структурним підрозділом, з урахуванням норм Закону №2262, чинних на дату виникнення права на перерахунок, а саме із розрахунку 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

У січні 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 у справі №360/897/23 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Кіровоградській області від 23.06.2023 №ЛК-00097 про розмір грошового забезпечення, відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з урахуванням раніше виплачених сум, а саме із розрахунку 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно розпорядження про перерахунок пенсії за вислугу років від 24.03.2018, після перерахунку пенсії на виконання постанови КМУ від 21.02.2018 №103 з 01.01.2016 основний розмір пенсії позивача склав 70% грошового забезпечення (при вислузі років 28), а саме - 5 658, 49 грн (з надбавкою як Діти війни - 66, 43 грн розмір пенсії позивача склав - 5 724, 92 грн).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ) встановлено розміри пенсій за вислугу років.

8 липня 2011 року прийнято Закон №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри "90" замінено цифрами "80".

27 березня 2014 року прийнято Закон №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 1 квітня 2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри " 80" замінено цифрами " 70". Ці зміни набрали чинності з 1 травня 2014 року.

Статтею 63 Закону України №2262-ХІІ визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.

13 лютого 2008 року постановою Кабінету Міністрів України №45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Порядок №45), відповідно до пункту 3 якого на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України. Зазначені довідки надсилаються до державних органів, у яких особи проходили службу до відрядження, а їх уповноважені органи подають довідки у п`ятиденний строк головним управлінням Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 13 Закону №2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Зміни до статті 63 Закону №2262-ХІІ ні Законом №3668-VI, ні Законом №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Отже, при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2016 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.02.2019 року по справі №240/5401/18..

ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з розрахунку 74% грошового забезпечення.

Станом на 01.01.2007 основний розмір пенсії позивача склав 74% грошового забезпечення (при вислузі років 28), а саме - 2 011, 75 грн.

Проте, під час проведення перерахунку пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, з 01.01.2016 відповідачем визначено розмір пенсійної виплати 70 % суми грошового забезпечення за 27 років вислуги, що підтверджується копією протоколу перерахунку пенсії

Разом з тим, призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-XII щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років спочатку у розмірі 80 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії.

Отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців та особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII, має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії (в даному випадку 74%).

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років позивачу з 74% до 70% сум грошового забезпечення при здійсненні її перерахунку з 01.01.2016 та зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2016, виходячи з основного розміру пенсії 74% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні позовних вимог про одночасне нарахування та виплату позивачеві компенсації втрати частини доходів з 01.01.2016 по день повернення йому незаконно невиплаченої пенсії, що встановлено у рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 слід відмовити з огляду на таке.

У постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20 Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зроблено правовий висновок:

«29. З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

29. Отже, Судова палата доходить висновку, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

30. При цьому норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.

31. Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

32. Крім того, Судова палата вважає, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

33. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

34. Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.

35. Врахувавши зазначене, Судова палата вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021,17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювати такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду».

Оскільки в межах спірних правовідносин виплата пенсії на виконання судового рішення у цій справі ще не відбулася, звернення з вимогою про одночасне нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів є передчасним.

Також суд зауважує, що рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 не є релевантним до спірних правовідносин, оскільки прийнято у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці».

Доводи відповідача про звернення позивача з заявою неналежної форми та ненадання до заяви копій документів, зокрема, паспорту, суд оцінює критично, оскільки у листі 20.03.2024 № 1498-1360/Б-02/8-1200/24 відповідач про ці обставини не зазначає, і цей лист не розцінюється судом як відмова у здійсненні перерахунку, право позивача порушено не внаслідок отримання цього листа, а внаслідок неправильного перерахунку пенсії з 01.01.2016.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що ухвалою від 10.06.2024 визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії у адміністративній справі № 360/381/24

Крім того, при розгляді судом справи установлено, що Верховним Судом у постанові від 08.05.2024 у справі № 360/13686/23 сформовано таку правову позицію:

«11. Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

12. Відповідно до статті 51 Закону № 2262-ХІІ при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Перерахунок пенсій, призначених особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

13. Зміст даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії у визначеному чинним законодавством розмірі з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №280/1931/19, від 02 жовтня 2020 року у справі №826/1285/16.

14. Таким чином, до правовідносин щодо оскарження неправомірних дій чи бездіяльності уповноважених на те суб`єктів владних повноважень щодо перерахунку пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, та членам їх сімей, не підлягає застосовуванню встановлений частиною другою статті 122 КАС шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Застосування вказаного строку звернення до адміністративного суду унеможливить реалізацію права, передбаченого статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення з урахуванням норм частини третьої статті 51 цього Закону щодо перерахунку пенсій із дати виникнення права на нього без обмеження строком у разі не проведення перерахунку з вини державних органів, уповноважених здійснювати перерахунок пенсії».

Що стосується вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, та вважає їх передчасними, оскільки відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 522/535/17 (адміністративне провадження №К/9901/964/18 К/9901/969/18).

Щодо вимоги позивача про постановлення окремої ухвали відносно Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, суд зазначає наступне.

Аналіз змісту приписів КАС України свідчить, що окрема ухвала суду - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.

Так, відповідно до частин першої-третьої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Згідно із частинами четвертою, шостою статті 261 КАС України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Таким чином, окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

За результатом розгляду справи, суд не вбачає достатніх підстав для постановлення окремої ухвали, а тому у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тож за встановлених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, суд присуджує позивачу понесені ним судові витрати у сумі 1211,20 грн зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганської області, 93404) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.01.2016 основного розміру пенсії з 74% до 70%

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 74% грошового забезпечення з 01.01.2016, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська