Справа № 320/11680/22
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Грибан І. О., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплаті середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 31895,14 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскільки на день звільнення з ним не здійснено повний розрахунок він вправі отримати належну компенсацію, передбачену ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

При цьому, апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не одразу, при звільненні, а після надходження коштів від розпорядника бюджетних коштів вищого рівня.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом ГУНП в Київській області від 26.02.2021 № 61о/с «По особовому складу» звільнено рядового поліції ОСОБА_1 , помічника слідчого слідчого відділу Білоцерківського відділу поліції, зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію», з 26.02.2021.

Згідно з банківською випискою 31.05.2021 на рахунок позивача від відповідача надійшла одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 15373,42 грн.

На запит представника позивача ГУНП в Київській області листом від 29.09.2022 № 29/М-149 повідомило, що нарахування та виплата ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги було здійснено з дотриманням Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799. Також, відповідач звернув увагу, що Головне управління є бюджетною установою та цілком залежить від виділених асигнувань розпорядником бюджетних коштів вищого рівня, і що розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні проведено з найближчих асигнувань коштів, які надійшли на рахунок Головного управління.

Зважаючи на те, що відповідачем не своєчасно нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки строки виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні врегульована нормами Порядку № 260, в той час як норми статті 116 КЗпП України на спірні правовідносини не розповсюджується. Відтак, відповідач при проведенні розрахунку та здійсненні виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні діяв в межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), КЗпП України, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» (далі - № Порядок № 260).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В силу ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум.

Отже, при відсутності спору про розмір виплачуваних при звільненні сум, роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Водночас в даній справі спірним питанням є своєчасність виплати відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (ч. 2 ст. 94 Закону № 580-VIII).

На виконання приписів, зокрема, статті 94 Закону №580-VIII Міністерство внутрішніх справ України наказом від 06 квітня 2016 року № 260 затвердило Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Згідно з Наказом №539 (який набрав чинності з 21 серпня 2020 року) Порядок № 260 доповнено також новим розділом VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби».

Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку № 260 поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з пунктом 8 розділу VI Порядку № 260 одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

При цьому, пункт 23 розділу І Порядку № 260, згідно якого: «Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби» виключений згідно з вищевказаним наказом № 539.

Відповідно до ст. 102 Закону №580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (ч. 4 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ).

Судом встановлено, що позивач звільнений зі служби в поліції 26.02.2021 року, тобто після набрання чинності внесеними до Порядку № 260 змінами.

Як зазначено відповідачем, у відзиві на позов, кошти на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським ГУНП, звільнених у лютому 2021 року в том числі і позивача, надійшли на рахунок відповідача у травні 2021 року. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Кошти на особовий картковий рахунок позивача надійшли 31.05.2021.

Зазначені обставини позивачем не заперечувались.

Згідно п. 8 розділу VI Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських»:

- одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Судом встановлено, що під час звільнення позивача виплата одноразової допомоги не здійснена з підстав відсутності коштів, 31.05.2021 здійснена виплата допомоги позивачу.

Отже, оскільки відповідачем дотримано вимоги Порядку № 260 щодо строків виплати одноразової грошової допомоги позивачу, та після надходження коштів на рахунок ГУНП невідкладно перераховано на його особовий картковий рахунок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Апелянт не заперечує обставин здійснення виплати одноразової грошової допомоги при звільненні після надходження коштів, адже це, з його погляду, не впливає на застосування приписів статті 117 КЗпП України; на думку позивача сам факт виплати цих коштів не в день звільнення свідчить про затримку з боку відповідача, а дата їх фактичної виплати має значення для визначення періоду затримки, відповідно і суми стягнення.

Щодо цих доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство може застосовуватися у випадках, коли норми спеціального законодавства не регулюють спірних правовідносин або коли про це зазначено у спеціальному законі.

Закон № 580-VIII, як написано у його преамбулі, визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Тобто цей Закон є основним/спеціальним для правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір.

В контексті предмету цього спору названий Закон містить дві бланкетні статті - 94 і 102 - на підставі яких у поліцейського при звільненні зі служби в поліції може виникати право на отримання одноразової грошової допомоги (якщо будуть дотримані відповідні умови).

Частина друга статті 94 «Грошове забезпечення поліцейських» Закону № 580-VIII в частині порядку виплати грошового забезпечення має посилання на групу/вид нормативних актів Міністерства внутрішніх справ України. На виконання приписів цієї статті назване відомство затвердило згаданий Порядок № 260 (про що прямо зазначено в його наказі від 06 квітня 2016 року № 260).

Стаття 102 «Пенсійне забезпечення поліцейських» Закону № 580-VIII щодо виплати одноразової грошової допомоги після звільнення відсилає до Закону № 2262-ХІІ. Слід зауважити, що наведені вище положення статті 9 Закону № 2262-ХІІ визначають підстави/умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, зокрема, зі служби в поліції, її розмір, джерела виплати.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають на це право відповідно до Закону № 2262-ХІІ, визначає Порядок № 393. Цей порядок, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (з наступними змінами і доповненнями), затверджений відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

На виконання, з-поміж інших, постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Міністерство внутрішніх справ України Наказом № 539 доповнило Порядок № 260, зокрема, розділом VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби». Окремі положення цього розділу за змістом повторюють те, що зазначено у частині другій статті 9 Закону № 2262-ХІІ і пункті 10 Порядку № 393 (щодо розміру одноразової грошової допомоги при звільненні і джерел її виплати).

Водночас, приписи пункту 8 розділу VI цього Порядку (в редакції, чинній з 21 серпня 2020 року) встановлюють строк виплати одноразової грошової допомоги (те, про що не зазначено в інших спеціальних для цих відносин нормативних актах): не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом .

Положення цього пункту треба розуміти так, що виплата одноразової грошової допомоги (при звільненні зі служби в поліції) має відбутися протягом двох місяців від дати звільнення, тобто може не збігатися з датою звільнення; виплата цієї допомоги поза двомісячним строком теж можлива, якщо бюджетні кошти, призначені для цих потреб, надійшли пізніше зазначеного терміну (по спливу двох місяців), але в такому разі одноразова грошова допомога має бути виплачена протягом п`яти робочих днів після їх надходження.

Положення статей 116, 117 КЗпП України - загального для цих правовідносин закону - інакші за змістом, але це не дає підстав вважати, що вони мають пріоритетне застосування чи взагалі підлягають застосуванню при вирішенні цього спору.

Отримання одноразової грошової допомоги при звільненні (та умови, за яких це право може бути реалізоване) передбачене законами № 580-VIII, № 2262-ХІІ і конкретизоване у виданих на їх підставі підзаконних нормативних актах (одним з яких є Порядок № 260), норми яких мають сприяти реалізації приписів зазначених законів.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції є одним із аспектів проходження публічної служби в Національній поліції України і норми законів та підзаконних актів (окремі з яких написані вище), які регулюють цей сегмент питань, є спеціальні для цих правовідносин.

Строки виплати одноразової грошової допомоги, право на отримання якої встановлює Закон № 580-VIII і - опосередковано через його статтю 102 - Закон № 2262-ХІІ, передбачені у пункті 8 розділу VI Порядку № 260 (в редакції, яка діє з 21 серпня 2020 року), тому немає підстав вважати, що норми спеціального законодавства не регулюють цих правовідносин як умову для (субсидіарного) застосування загального [трудового] законодавства, як-от статей 116, 117 КЗпП України. Варто додати також, що коли спеціальні норми інакше регулюють певні питання щодо проходження публічної служби, то це ще не свідчить про наявність прогалини у регулюванні, яку можна заповнити чи замінити загальними нормами.

Також суд враховує, що Порядок № 260, зокрема й пункту 8 розділу VI, є обов`язковим (імперативними) для відповідача як територіального органу Національної поліції й факт звільнення позивача зі служби в поліції (тобто втрата ним статусу поліцейського) за описаних обставин справи ніяким чином не впливає на необхідність їх дотримання суб`єктом владних повноважень.

У цьому зв`язку варто зауважити також, що наявність словосполучення «при звільненні» після слів «одноразова грошова допомога» у цьому контексті вказує не на дату/строк її виплати, а радше на підставу, подію, з якою пов`язується її виплата й визначає цільове призначення цього платежу. Тому суперечності приписів пункту 8 розділу VI Порядку № 260 положенням частини другої статті 9 Закону № 2262-ХІІ, як її трактує представник позивача в цьому контексті, немає.

Зважаючи на наведені мотиви, в обсязі встановлених в цій справі обставин і нормативного регулювання спірних відносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстав для стягнення з відповідача на підставі статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки виплати позивачеві одноразової грошової допомоги не було.

Зазначена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 160/20449/21, від 24 листопада 2022 року у справі № 160/19343/21, від 18 травня 2023 року у справі № 240/37652/21, від 15 лютого 2023 року у справі № 160/19339/21, які, в силу ч. 5 ст. 242 КАС України, враховуються судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на постанови Верховного Суду від №440/4332/18, від 13 лютого 2020 року в справі №809/698/16, від 06 березня 2020 року в справі №1240/2162/18, від 27 квітня 2020 року в справі №812/639/18, від 22 травня 2020 року в справі №320/1263/19, від 30 вересня 2020 року у справі №821/952/17, 23.12.2022 у справі № 200/9977/18-а, в яких викладені правові висновки щодо застосування положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України, оскільки вказані постанови Верховного Суду у цій категорії спорів, на які посилається позивач під час ухвалені за інакшого нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, які виникли до 21 серпня 2020 року, тобто до дати набрання чинності Наказу № 539.

До набрання чинності змін, внесених цим Наказом, Порядок № 260 не містив положень, які регулювали, зокрема, строк виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції (тобто розділу VІ не було). Тож при вирішення спорів, які виникали у зв`язку із затримкою виплати цих коштів, адміністративні суди, зокрема й суд касаційної інстанції, цих (нових) положень застосовувати не могли і керувалися тими нормами законодавства, які діяли на час виникнення спорів.

Водночас, спірні правовідносини в цій справі пов`язуються зі звільненням зі служби в поліції, яке відбулося 26.02.2021. Тобто, на дату виникнення цього спору нормативне регулювання цих відносин змінилося.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя І. О. Грибан

(Повний текст постанови складено 20.06.2024)