Справа № 600/5581/23-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 р. м. Чернівці Справа №600/5581/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Владічан Ольга Григорівна до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2023 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у зарахуванні страхового стажу набутого ним на території Монгольської Народної республіки з 20.04.1997 по 27.11.2011 та переведенні на пенсію за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу період його роботи в Монгольській Народній республіці з 20.04.1997 по 27.11.2011 перевести на пенсію за віком та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 15.12.2022, з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на даний час перебуває на обліку у відповідача як одержувач пенсії по інвалідності III групи, обчисленої за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV. Вказує, що після досягнення ним 60-річного віку, виявив бажання перейти на пенсію за віком, тому подав відповідачу відповідну заяву з проханням зарахувати до його страхового стажу період роботи в Монголії з 20.04.1997 по 27.11.2011, однак отримав відмову, яка мотивована тим, що зарахування вказаного періоду до страхового стажу, набутого на території Монголії, можливе у випадку отримання від компетентних органів Монгольської Народної Республіки підтвердження такого стажу.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 23.08.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком пенсійний орган діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки спірний стаж роботи не підтверджено належними документами компетентного органу Монголії.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач після досягнення 60-річного віку виявив бажання перейти на пенсію за віком, тому звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з заявою, в якій просив зарахувати до його страхового стажу період роботи в Монголії з 20.04.1997 по 27.11.2011.

Листом від 07.08.2023 №5144-5034/Т-17/8-2400/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача про те, що умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону №1058. Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058, починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, у 2022 році (як у Вашому випадку) - не менше 29 років. У відповідності до ч.2 ст.26 Закону №1058 у разі відсутності зазначеного страхового стажу, право на призначення пенсії за віком виникає після досягнення особою віку 63 роки за наявності страхового стажу, зокрема, у 2025 році - не менше 22 років.

Стосовно врахування до страхового стажу періоду роботи у Монголії повідомлено, що у відносинах між Україною та Монголією і на даний час дійсна Угода між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Монгольською Народною Республікою про співробітництво у галузі соціального забезпечення (далі - Угода), підписана 06.04.1981 (набула чинності з 28.01.1982).

Статтею 1 Угоди передбачено, що під час здійснення соціального забезпечення застосовується законодавство договірної сторони, на території якої проживає громадянин, якщо Угодою не передбачено інше.

Стаття 4 Угоди передбачає, що при призначенні пенсії зараховується повністю трудовий стаж, в тому числі і стаж, який дає право для призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах, набутий на території обох договірних сторін і підтверджений компетентними органами тієї договірної сторони, на території якої був набутий стаж. Обчислення стажу роботи в кожній з договірних сторін провадиться за законодавством тієї договірної сторони, на території якої протікала робота або прирівняна до неї діяльність.

Вказано, що зарахування до загального страхового стажу періоду роботи, набутого на території Монголії, можливе у випадку отримання від компетентних органів Монгольської Народної Республіки підтвердження такого стажу.

Проінформовано, що для вирішення питання щодо зарахування до стажу періодів роботи у Монголії з 20.04.1997 по 27.11.2011, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на адресу Пенсійного фонду України листом від 28.12.2022 №2400-2607-5/44650 надіслано пакет документів для підтвердження страхового стажу, набутого на території Монголії (заява від 19.12.2022).

В свою чергу Пенсійний фонд України 25.01.2023 листом №2800-030103- 10/3771 направив згадані вище документи на розгляд до компетентних органів монгольської сторони, однак на даний час відповідь щодо підтвердження стажу, набутого на території Монголії, не надходила (а.с. 23).

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду із цим позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті пору.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія по інвалідності та пенсія за віком.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України Про пенсійне забезпечення 05.11.1991 №1058-IV).

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Згідно ч. 4 ст. 26 Закону №1058-IV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії .

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач не погоджується із діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу набутого ним на території Монгольської Народної республіки з 20.04.1997 по 27.11.2011 та переведенні на пенсію за віком.

Згідно змісту такої відмови вбачається, що підставами для переведення на пенсію за віком є відсутність у позивача необхідного страхового стажу. Водночас, зарахування до загального страхового стажу періоду роботи, набутого на території Монголії, можливе у випадку отримання від компетентних органів Монгольської Народної Республіки підтвердження такого стажу.

Тобто, відповідачем не зараховано до його страхового стажу період роботи на території Монгольської Народної республіки з 20.04.1997 по 27.11.2011.

Так, згідно з статтею 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

06.04.1981 між СРСР і Монгольською народною Республікою підписана Угода про співробітництво у галузі соціального забезпечення, ратифікована 02.12.1981, та яка набула чинності з 28.01.1982 (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види соціального забезпечення громадян, які встановлено або буде встановлено законодавством Договірних Сторін. Під соціальним забезпеченням у галузі пенсійного забезпечення за даною Угодою маються на увазі всі види забезпечення, які надаються громадянам державними органами обох держав у разі призначення пенсії за віком, по інвалідності, а також у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 1 зазначеної Угоди під час здійснення соціального забезпечення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, якщо Угодою не передбачено інше.

Згідно зі статтею 4 Угоди при призначенні пенсій зараховується повністю трудовий стаж, в тому числі і стаж, який дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та в пільгових розмірах, набутий на території обох Договірних Сторін та підтверджений компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої був набутий стаж. Розрахунок стажу роботи в кожній із Договірних Сторін здійснюється по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої здійснювалась робота або прирівняна до неї діяльність.

Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Монголії за умови відповідного документального підтвердження.

Матеріалами справи підтверджено, що 20.04.1997 між позивачем та Спільним гірничо-збагачувальним Монголо-Російському підприємстві "Ерденет" укладено трудовий договір №264.

Відповідно до довідки від 23.12.2011 №170, виданої "ЭРДЭНЭТ УЙЛДВЭР"ХХК КОО "ПРЕДПРИЯТИЕ ЭРДЭНЭТ" ERDENET MINING CORPORATION, позивач працював в компанії з обмеженою відповідальністю "Предприятие "ЭРДЭНЭТ" з 20.04.1997 інженером-електронщиком 3 категорії, згідно наказу від 06.05.1997 №110; з 01.08.2002 інженером-програмістом 2 категорії, згідно наказу від 29.07.2002 №93.

Звільнений 27.11.2011 за станом здоров`я згідно наказу №367 від 06.12.2011 (а.с. 18).

Згідно довідки від 01.03.2012 №04-06/к №6, виданої "ЭРДЭНЭТ УЙЛДВЭР"ХХК КОО "ПРЕДПРИЯТИЕ ЭРДЭНЭТ" ERDENET MINING CORPORATION, позивач знаходився в Монголії в якості інженера-електронщика цеху технологічної автоматики і обчислювальної техніки Монголо-Російського спільного підприємства "ЭРДЭНЭТ" в тривалому службовому відрядження разом з сім`єю з 20.04.1997. Строк відрядження закінчується 27.11.2011 (а.с. 19).

З довідки від 27.03.2014 №6, виданої "ЭРДЭНЭТ УЙЛДВЭР"ХХК КОО "ПРЕДПРИЯТИЕ ЭРДЭНЭТ" ERDENET MINING CORPORATION вбачається, що позивачу за період з 01.01.2002 по 31.12.2011 виплачувалась заробітна плата, загальна сума заробітку за 120 місяців склала 111981 дол. США (а.с. 22).

На підтвердження роботи Монголо-Російському підприємстві "Ерденет" позивачем надано архівну довідку від 06.12.2013 №194, видану "ЭРДЭНЭТ УЙЛДВЭР"ХХК КОО "ПРЕДПРИЯТИЕ ЭРДЭНЭТ" ERDENET MINING CORPORATION про його заробітну плату за період з 1997 по 2011 роки (а.с. 22).

Дослідивши надані позивачем до матеріалів позовної заяви документи, судом встановлено, що записи, зазначені у вказаних вище довідках засвідчені чітким відтиском печатки товариства та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Тому, суд вважає безпідставними та необґрунтованими висновки відповідача щодо відсутності підстав для не зарахування періодів роботи з 20.04.1997 по 27.11.2011 на території Монгольської Народної республіки до страхового стажу позивача, оскільки такі спростовуються зібраними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що період роботи з 20.04.1997 по 27.11.2011 можливо врахувати до страхового стажу позивача, оскільки зазначений період роботи підтверджується наявними у матеріалах справи довідками.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 20.04.1997 по 27.11.2011 на території Монгольської Народної республіки є протиправними.

Таким чином, позовна вимога в частині визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні стажу роботи підлягає задоволенню.

Натомість позовна вимога в частині зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію за віком та здійснити перерахунок й виплати йому пенсії з 15.12.2022, на думку суду, є передчасними, оскільки відповідач не зарахував спірний період роботи до страхового стажу позивача.

Тому, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у зарахуванні страхового стажу набутого ним на території Монгольської Народної республіки з 20.04.1997 по 27.11.2011 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи на території Монгольської Народної республіки з 20.04.1997 по 27.11.2011, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність вчинених ним дій.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Зважаючи на задоволення основних позовних вимог, щодо яких фактично виник спір, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати (судовий збір) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 1073,60 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу, представником позивача надано суду: 1) договір на надання правової правничої допомоги та представництво від 10.08.2023; 2) додаток №1 від 15.08.2023 до договору №б/н від 10.08.2023 про надання правової допомоги адвокатом; 3) розрахунок суми за надану правову допомогу від 15.08.2023; 4) акт про прийняття-передачі наданих послуг від 15.08.2023; 5) квитанцію до прибуткового касового ордера №14 від 15.08.2023; 6) ордер про надання правничої (правової) допомоги серії СЕ №1043943 від 15.08.2023.

Судом встановлено, що 10.08.2023 між адвокатом Владічан Ольгою Григорівною та ОСОБА_1 укладено договір на надання правової правничої допомоги та представництво від 10.08.2023, згідно п. 3.1 якого сторони погодили, що 1 годин правничої допомоги складає 1000 грн.

Згідно додатку №1 від 15.08.2023 до договору №б/н від 10.08.2023 про надання правової допомоги адвокатом, адвокат Владічан Ольга Григорівна приймає, а клієнт ОСОБА_1 передає згідно договору на надання правової допомоги гонорар в сумі 6000 грн, з розрахунку 1000 грн за годину роботи адвоката.

Цей додаток є невід`ємною частиною договору на надання правової правничої допомоги та представництво від 10.08.2023.

Згідно акту про прийняття-передачі наданих послуг від 15.08.2023, вартість послуг наданих згідно договору, становить 6000 грн за наступну виконану роботу:

консультація щодо характеру спірних правовідносин, укладання договору 1 год. 1000 грн; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи 2 год. 2000 грн; підготовка процесуальних документів до позовної заяви, складання позовної заяви 3 год. 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому згідно частини сьомої названої статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України"", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом із тим суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є явно не співмірним, або їх витрати не були необхідними у даній справі.

З огляду на предмет розглядуваного спору, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не відповідає ознакам співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги представника позивача про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу на суму 3000,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Владічан Ольга Григорівна до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні страхового стажу набутого ним на території Монгольської Народної республіки з 20.04.1997 по 27.11.2011.

3. Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи на території Монгольської Народної республіки з 20.04.1997 по 27.11.2011, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, ).

Суддя В.О. Григораш