Справа № 160/9671/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2024 рокуСправа №160/9671/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,
15.04.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» (далі - позивач) до Державної податкової служби України (далі - відповідач), у якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України надану листом від 28.03.2024 №1685/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що отримана оскаржувана податкова консультація не відповідає вимогам, передбаченим нормами Податкового кодексу України, оскільки фактично не надає відповіді на питання, порушені позивачем у його зверненні. Представник позивача вказує на те, що у податковій консультації відповідач обмежився лише цитуванням норм податкового законодавства, не надавши роз`яснення щодо практичного застосування норм податкового кодексу з урахуванням фактичних обставин та доданих платником документів. Так, представник позивача зауважив, що відповідач не навів жодної норми ПК України, яка включає до бази оподатковування ПДВ сума відшкодування, з урахуванням того що з цього питання надав іншому платнику податку протилежну податкову консультацію. На думку представника позивача, це свідчить про недотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, вимог податкового законодавства, що є підставою для скасування спірної податкової консультації.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі; справу №160/9671/24 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
03.05.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив приєднати до матеріалів справи акт прийому - передачі адвокатських послуг від 03 травня 2024 року, отриманих позивачем в межах цієї справи, на підтвердження складу наданої професійної правничої допомоги під час розподілу судових витрат.
10.05.2024 на адресу суду від представника Державної податкової служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними з огляду на те, що надана позивачу індивідуальна податкова консультація містить чітке обґрунтування застосування норм законодавства, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, що не спростовано у позові. При цьому, незгода позивача зі змістом наданої консультації не є підставою для її скасування. Чинне законодавство не місить положень щодо виключного застосування платником податку індивідуальної податкової консультації при нарахуванні та сплаті податкових зобов`язань, тоді як відповідно до п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК Кодексу на платника податку покладено обов`язок сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Таким чином, на думку відповідача, за наведених обставин спірна індивідуальна податкова консультація не порушує права ТОВ «Такт» у належному виконанні ним обов`язку з нарахування та сплати податкових зобов`язань.
10.05.2024 на адресу суду від представника ТОВ «Такт» надійшли пояснення, в яких підтримано позицію, викладену в позовній, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову
14.05.2024 на адресу суду від представника Державної податкової служби України надійшли заперечення на вимоги ТОВ «Такт» про стягнення витрат на правничу допомогу.
15.05.2024 на адресу суду від представника ТОВ «Такт» надійшло клопотання, в якому останній просить приєднати до матеріалів справи платіжну інструкцію №4802 від 24.04.2024 про сплату фіксованого гонорару в розмірі 3000 грн.
22.05.2024 на адресу суду від представника Державної податкової служби України надійшли заперечення на пояснення, в яких останній проти задоволення позовних вимог заперечує та підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, зазначаючи, що міркування позивача ґрунтуються виключно на формальних запереченнях щодо встановлених обставин справи.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Основним видом діяльності за КВЕД є: 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами.
09.01.2024 ТОВ «Такт» було направлено на адресу Державної податкової служби України звернення на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі.
У вказаному зверненні ТОВ «ТАКТ» просило роз`яснити податковий орган наступне, а саме:
1) Чи є об`єктом оподаткування ПДВ сума відшкодування безпідставно набутого та втраченого зберігачем майна, сума коштів яка надійде на виконання рішення господарського суду у розмірі, визначеному судовим експертом станом на день проведення оцінки, яка є більшою ніж сума, на яку були нараховані податкові зобов`язання з ПДВ за правилами п. 198.5 ст. 198 ПКУ?
2) Якщо на відміну від наданої податкової консультації об`єктом оподаткування ПДВ є сума відшкодування безпідставно набутого та втраченого зберігачем майна, то за якими правилами Податкового кодексу України та в якій частині (відносно суми коштів, яка надійде на виконання рішення господарського суду у розмірі, визначеному судовим експертом станом на день проведення оцінки, яка є більшою ніж сума, на яку були нараховані податкові зобов`язання з ПДВ за правилами п. 198.5 ст. 198 ПКУ)?
3) Яким чином товариство має відображати в податковому обліку суми надходження відшкодування на виконання рішення суду в межах первісної балансової вартості товару (безпідставно набутого та втраченого майна, що було передано на зберігання) та ті суми, які надійдуть за рішенням суду та перевищують первісну балансову вартість?
4) Що є джерелом для сплати ПДВ у наведеному в цьому запиті випадку, якщо податковий орган, на відміну від наведеної податкової консультації, вважає наявність об`єкту оподаткування цим податком?
Державною податковою службою України надано ТОВ «Такт» індивідуальну податкову консультацію від 28.03.2024 за №1685/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК.
Зі змісту зазначеної індивідуальної податкової консультації видно наступне.
Платники податків при визначенні порядку оподаткування здійснюваних ними операцій повинні керуватися одним із основних принципів бухгалтерського обліку - превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми (стаття 4 Закону № 996)). Для цілей податкового обліку беруться до уваги економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення таких операцій.
Таким чином, операція з передачі товарів на відповідальне зберігання не є об`єктом оподаткування ПДВ. У разі, якщо після закінчення строку такого зберігання, визначеного договором, або після пред`явлення Товариством вимоги про повернення товарів (якщо строк зберігання у договорі не встановлений) зберігач не повертає товари поклажодавцеві, такі товари вважаються поставленими та операція з їх постачання підлягає оподаткуванню ПДВ. Платник податку (поклажодавець) за такими товарами зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПКУ, та скласти і зареєструвати в ЄРПН відповідну податкову накладну. При цьому податкові зобов`язання відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПКУ за такими товарами не нараховуються.
Якщо надалі відповідно до судового рішення зберігачем відшкодовується вартість такого товару у обсязі, що перевищує вартість, виходячи з якої були нараховані податкові зобов`язання, зазначені у відповідній податковій накладній, то платник податку - поклажодавець зобов`язаний скласти і зареєструвати в ЄРПН розрахунок коригування на збільшення податкових зобов`язань до такої податкової накладної.
Відповідно до пункту 194.1 статті 194 ПКУ операції, зазначені у статті 185 ПКУ, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193 ПКУ (20 відсотків), яка є основною.
Податок становить 20 відсотків, 7 і 14 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг (підпункт 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 ПКУ).
Згідно зі статтею 36 ПКУ платники податку повинні самостійно визначати відповідність здійснюваних ними операцій тим, які перераховані ПКУ.
Питання щодо джерел сплати податку на додану вартість за операціями, що здійснюються платником податку, не регламентуються нормами ПКУ.
Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 статті 52 ПКУ).
Вважаючи вказану індивідуальну податкову консультацію необґрунтованою і неповною, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій. В силу приписів пунктів 52.1, 52.2, 52.3, 52.4 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватись виключно платником податків, якому надано таку консультацію. За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, підлягає реєстрації в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.
Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити:
назву - індивідуальна податкова консультація,
реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій,
опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків,
обґрунтування застосування норм законодавства,
висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.
Пунктом 53.2 статті 53 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду. Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.
Отже, індивідуальна податкова консультація надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватись виключно платником податків, якому така консультація надана. Надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.
Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування. У той же час, податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.
З наявних у справі матеріалів суд встановив, що позивач звернувся до відповідача за отриманням індивідуальної податкової консультації в письмовій формі з наступних питань: 1) Чи є об`єктом оподаткування ПДВ сума відшкодування безпідставно набутого та втраченого зберігачем майна, сума коштів яка надійде на виконання рішення господарського суду у розмірі визначеному судовим експертом станом на день проведення оцінки, яка є більшою ніж сума на яку були нараховані податкові зобов`язання з ПДВ за правилами п. 198.5 ст. 198 ПКУ? 2) Якщо на відміну від наданої податкової консультації об`єктом оподаткування ПДВ є сума відшкодування безпідставно набутого та втраченого зберігачем майна, то за якими правилами Податкового кодексу України та в якій частині (відносно суми коштів, яка надійде на виконання рішення господарського суду у розмірі визначеному судовим експертом станом на день проведення оцінки, яка є більшою ніж сума на яку були нараховані податкові зобов`язання з ПДВ за правилами п. 198.5 ст. 198 ПКУ)? 3) Яким чином товариство має відображати в податковому обліку суми надходження відшкодування на виконання рішення суду в межах первісної балансової вартості товару (безпідставно набутого та втраченого майна, що було передано на зберігання) та ті суми які надійдуть за рішенням суду та перевищують первісну балансову? 4) Що є джерелом для сплати ПДВ у наведеному в цьому запиті випадку, якщо податковий орган, на відміну від наведеної податкової консультації, вважає наявність об`єкту оподаткування цим податком?
В той же час згідно з оскаржуваною індивідуальною податковою консультацією відповідачем викладені та досліджувались питання 1-2) чи є об`єктом оподаткування ПДВ операція з відшкодування зберігачем відповідно до судового рішення вартості втраченого товару у обсязі, що перевищує вартість, виходячи з якої були нараховані податкові зобов`язання згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПКУ, та в якому порядку вона оподатковується? 3) яким чином у податковому обліку відображаються суми відшкодування згідно з рішенням суду вартості втраченого товару в частині, що дорівнює первісній балансовій вартості такого товару, та в частині, що перевищує його первісну балансову вартість?; 4) що є джерелом для сплати ПДВ в описаній у зверненні ситуації?
Втім, під час дослідження змісту оскаржуваної індивідуальної податкової консультації судом встановлено, що у ній відповідачем не дотримані вимоги чинного законодавства, оскільки в порушення приписів Податкового кодексу України не наведений детальний опис питань, заявлених позивачем у зверненні від 09.01.2024.
Також суд вказує, що виходячи зі змісту звернення позивача від 09.01.2024 та оскаржуваної індивідуальної податкової консультації, відповідачем не враховані фактичні обставини, вказані платником, відсутнє обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання норм податкового законодавства.
Окремо суд зауважує, що у відповіді на четверте питання в оскаржуваному документі взагалі наведений лише загальний перелік норм Податкового кодексу України.
Таким чином, суд робить висновок про те, що оскаржувана індивідуальна податкова консультація не може вважатись належною податковою консультацією, оскільки вона не дає можливості платнику застосувати її на практиці для вирішення конкретного питання.
На думку суду, при наданні неякісної та/або незаконної податкової консультації контролюючий орган порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та позбавляє права, передбаченого пунктом 53.1 статті 53 Податкового кодексу України у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності, а також вирішити проблемні питання, які виникли при застосуванні податкового законодавства.
Це означає, що податкова консультація, яка містить цитування нормативно-правових актів, однак не містить чітких висновків або рекомендацій щодо їх застосування для конкретного платника у певних обставинах, не виконує своє головне завдання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №804/8131/16.
З огляду на викладене, суд вважає, що податкова консультація від 28.03.2024 №1685/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК прийнята відповідачем на підставі, у межах, але не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення, для прийняття рішення, тобто спірна податкова консультація не відповідає критеріям, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про задоволення позовної заяви.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Клопотань про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу представником відповідача не заявлено.
При цьому, відповідач надав заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки такі витрати є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
З матеріалів справи видно, що представництво інтересів ТОВ «Такт» у справі №160/9671/24 здійснював адвокат Бичков Володимир Вячеславович, що здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1763 від 19.11.2007.
Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу до суду надано: додаткову угоду №10/04 від 10.04.2024 до Договору №22/06 від 22.06.2023 про надання професійної правничої допомоги; акт прийому-передачі послуг від 03.05.2024 до Договору №22/06 від 22.06.2023 про надання професійної правничої допомоги; платіжну інструкцію №4802 від 24.04.2024.
Проте, як встановлено судом, в матеріалах справи відсутній Договір №22/06 від 22.06.2023 про надання професійної правничої допомоги.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані, зокрема, договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Суд, з огляду на відсутність договору про надання правової допомоги, робить висновок, що у цій конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн є непідтвердженими.
Отже, клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн задоволенню не підлягає.
З огляду не те, що позов задоволено в повному обсязі, судовий збір, понесений позивачем за подання позову до суду в розмірі 2422,40 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України, надану листом від 28.03.2024 №1685/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський