Справа № 440/16593/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий I інстанції: Гіглава О.В.

21 червня 2024 р. Справа № 440/16593/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Траторіна Володимира Никандровича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій і бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні ді, -

В с т а н о в и в:

У грудні 2021 року представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення, яке не було направлено позивачці, стосовно здійснення розрахунку суми поточної пенсії позивачки, у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії на 01.06.2021 року, а на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 12.07.2018 року без обов`язкового врахування індексації на момент її виплати;

- визнати протиправними дії стосовно здійснення розрахунку суми поточної пенсії позивачки у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії 01.06.2021 року, а на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 12.07.2018 року без обов`язкового врахування індексації на момент її виплати;

- визнати протиправною бездіяльність стосовно не здійснення розрахунку суми поточної пенсії позивачки на 01.06.2021 року, з урахуванням її індексації на момент виплати та не здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 12.07.2018 року з урахуванням індексації на дату нарахування до виплати - 01.06.2021 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати здійснити розрахунок пенсії позивачки за період з 07.10.2009 року по 12.07.2018 року з урахуванням індексації на момент нарахування її до виплати, а саме на 01.06.2021 року;

- стягнути кошти в сумі 100000,00 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу дискримінаційними протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких, здійснено розрахунки пенсії позивачці за період з 07.10.2009 року по 12.07.2018 року у спосіб не передбачений в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що здійснення розрахунку суми поточної пенсії позивачки у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії 01.06.2021 року, а на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 12.07.2018 року без обов`язкового врахування індексації на момент її виплати, не відповідає вимогам пенсійного законодавства, а відтак, є таким, що порушує права та законні інтереси позивачки . Вказане завдало позивачу моральної шкоди, яку остання оцінює у 100000,00 грн.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідачі зазначають, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року у справі № 440/7180/20, що набрало законної сили 22.03.2021 року, зобов`язано управління провести поновлення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 07.10.2009 року по 11.07.2018 року (включно) відповідно до Закону № 1058-ІV у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі з компенсацією втрати частини доходів. На виконання зазначеного рішення управлінням за період з 07.10.2009 року по 11.07.2018 року (включно) здійснена в травні 2021 року виплата позивачці пенсійних коштів в сумі 105.994,08 грн. Компенсація втрати частини доходів в сумі 741,96 грн виплачена позивачці в червні 2021 року. Розрахунки, які додані управлінням до відзиву, підтверджують правильність нарахування пенсії за період з 07.10.2009 року по 11.07.2018 року з урахуванням змін законодавства, а тому твердження представника позивача про протиправність оскаржуваних дій, бездіяльності та рішення управління є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать обставинам справи. Щодо заявленої позивачем моральної шкоди відповідачі зазначили, що до матеріалів позовної заяви не надано будь-яких допустимих та належних доказів наявності шкоди, або наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, фактів заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань. Обґрунтованого розрахунку моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн позивачем також не надано.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2022 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Так, судовим рішенням визнана протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не здійснення розрахунку та виплати суми пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по 12.07.2018 року з урахуванням індексації пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язано здійснити розрахунок та виплату суми пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по 12.07.2018 року з урахуванням індексації пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволені вимог адміністративного позову в іншій частині ОСОБА_1 відмовлено.

За рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивачки стягнуті судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн.

Судове рішення вмотивовано наявністю у позивачки права на проведення індексації її пенсії відповідно до положень ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області) просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2022 року в частині, якою судом задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив про те, що враховуючи, що ОСОБА_1 не проживає на території України, підстави для проведення індексації її пенсії відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року частково задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 116 від 10.10.2018 року та № 122 від 09.11.2018 року про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком.

Визнана протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо поновлення пенсії за віком Рокошевській РП.) з 10.10.2018 року та Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зобов`язано поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 10.10.2018 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо поновлення пенсії за віком та зобов`язання Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату їй пенсії за віком з 07.10.2009 року по 09.10.2018 року залишити без розгляду.

У задоволені вимог адміністративного позову в їх іншій частині судом відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2019 року частково задоволено вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року по справі № 440/1359/19 скасовано в частині залишення позову ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, без розгляду за період з 12.07.2018 року по 09.10.2018 року та судом апеляційної інстанції прийнято нове судове рішення, яким визнана протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо поновлення пенсії за віком ОСОБА_1 з 12.07.2018 року по 09.10.2018 року.

Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 12.07.2018 року по 09.10.2018 року.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року по справі № 440/1359/19 залишено без змін.

Колегія суддів зазначає, що положення Конституції України, Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 року № 137-V (набрала чинності з 01.02.2007 року), Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з огляду на стабільну практику Верховного Суду, дають підстави для висновку:

1) право на соціальний захист належить до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою, і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України;

2) іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж обов`язки, як і громадяни України за винятками, установленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України;

3) держава гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами;

4) громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом;

5) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, застраховані згідно із Законом № 1058-IV та які досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку, мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені в статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

6) іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачене міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

7) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи за межами України або її відсутність (спірність) не може бути умовою для обмеження реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (перегляду, відтермінування тощо);

8) не може бути привілеїв чи обмежень у механізмі реалізації конституційного права на соціальний захист, зокрема, за ознаками етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання або іншими ознаками.

У рішенні від 07.10.2009 року у справі № 25-рп/2009 Конституційний Суд України, чітко зазначає, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії в старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тому разі, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладений відповідний договір.

Частиною першою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону станом на 07.10.2009 року) визначалось, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у статтю 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» внесені, зокрема такі зміни:,

« 18) у статті 42:

частину першу виключити;

частину другу викласти в такій редакції:

« 2. Для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини».

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що положення ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначають право позивачки на проведення індексації її пенсії і таке право законодавцем не ставиться у залежність від місяця проживання пенсіонера.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц