Справа № 320/16885/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року справа № 320/16885/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварської районної військової адміністрації Київської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ритуальної служби Спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації» про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Броварської районної військової адміністрації Київської області (далі відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ритуальної служби Спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації» (далі третя особа) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Броварської державної військової адміністрації щодо відмови в наданні дозволу на перепоховання померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , похованого 11 серпня 2009 року;

- зобов`язати Броварську державну військову адміністрацію надати дозвіл на перепоховання померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , похованого 11 серпня 2009 року з Північного кладовища, яке розташовано в с. Роженка Броварського району Київської області на Великоснітинське кладовище, яке розташоване за адресою Київська область Фастівський район Великоснітинський старостинский округ.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач всупереч Закону України «Про поховання та похоронну справу», Порядку утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 №193 та інших нормативно-правових актів, проявив протиправну бездіяльність в частині не надання дозволу на перепоховання її померлого сина - ОСОБА_2 , що і стало підставою для звернення до суду із даним адміністративним позовом.

13.07.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано письмові пояснення по суті спору, подані представником Броварської районної військової адміністрації Київської області. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, стверджуючи, що порушені позивачем питання, з урахуванням положень частини 4 статті 35 Закону України «Про місцеве самоврядування» не відносяться до його повноважень.

Представник третьої особи відношення до позову не висловив, заяв та клопотань до суду не надходило.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (т. 1, а.с. 5).

Позивач є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 29.06.1967 (т. 1, а.с. 11).

Згідно із довідкою від 30.01.2023 №7 ОСОБА_2 похований на Північному кладовищі, ділянка 46 ряд 14 місце 13, поховання здійснено ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 16).

Як вказує позивач, з огляду на віддалене місце її проживання та неможливістю відвідувати могилу сина, вона звернулась до Державної установи «Київський міський центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України щодо надання згоди щодо ексгумації та перепоховання останків ОСОБА_2 , яка листом від 02.02.2023 №426 повідомила щодо відсутності заперечень та вказала, що виконання відповідних робіт має здійснюватися за згоди адміністрації ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» на підставі статей 21, 22, 25, 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу» (т. 1, а.с. 19).

Відповідно до довідки Великоснітинського старостинського округу Фастівської міської ради від 30.01.2023 №04.1-23/28 остання не заперечувала щодо перезахоронення померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 20).

13.02.2023 позивач звернулась до третьої особи із заявою про надання дозволу здійснити переховання її померлого сина (т. 1, а.с. 21).

Листом від 16.02.2023 №176 Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування (Київської міської державної адміністрації) повідомив заявницю, що згідно із наданою нею довідкою з Північного кладовища вона не є користувачем місця поховання. Також третя особа вказала, що оскільки поховання здійснила ОСОБА_3 правові підстави для здійснення перепоховання ОСОБА_2 у Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» відсутні, адже це суперечить чинному законодавству (т. 1, а.с. 22).

07.03.2023 ОСОБА_1 звернулась із заявою до Броварської районної військової адміністрації Київської області про надання дозволу на перепоховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 23-24).

Листом від 10.03.2023 №1323/01-15 відповідач повідомив заявницю, що порушене нею питання не належить до його компетенції.

Вважаючи протиправною бездіяльність Броварської державної військової адміністрації Київської області, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання визначає Закон України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 № 1102-IV (далі Закон № 1102-IV).

Відповідно до статті 2 окресленого закону місце поховання - кладовище, крематорій, колумбарій або інша будівля чи споруда, призначена для організації поховання померлих; поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Статтею 4 Закону № 1102-IV регламентовано, що діяльність у галузі поховання базується на таких основних принципах: гарантування державою належного поховання померлих; достойного ставлення до тіла померлого; поховання в установленому законодавством порядку з урахуванням волевиявлення померлого, вираженого особою при житті, а за його відсутності - з урахуванням побажань родичів; створення рівних умов для поховання померлих незалежно від їх раси, кольору шкіри, політичних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; запобігання випадкам непоховання померлих; компенсації державою витрат, пов`язаних з похованням померлих, відповідно до закону; безоплатного виділення місця для поховання померлих (їхніх останків) чи урн із прахом померлих на кладовищі (у колумбарії); конфіденційності інформації про померлого; забезпечення збереження місць поховань.

У відповідності до статті 21 Закону № 1102-IV перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, висновку органу санітарно-епідеміологічної служби, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі.

Перепоховання останків померлих може здійснюватися в інших випадках згідно із законодавством України.

Перепоховання останків померлих, воїнів із братських і одиночних могил здійснюється з дотриманням вимог законів України "Про охорону культурної спадщини" та "Про увічнення Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 років".

Під час перепоховання останків померлих контроль за дотриманням безпечних умов праці протягом усього терміну ведення робіт здійснює виконавчий орган відповідної сільської, селищної, міської ради.

Перепоховання останків померлих здійснюється за рахунок коштів особи, яка ініціює перепоховання.

Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 №193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.09.2014 за № 1113/9712, затверджено Порядок утримання кладовищ та інших місць поховань (далі Порядок №193), який розроблено з метою реалізації положень Закону України "Про поховання та похоронну справу".

Згідно із пунктом 2.12 глави 2 Порядку №193 перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках при наявності обґрунтованої причини.

Для прийняття рішення щодо здійснення перепоховання останків померлого користувач місця поховання подає такі документи:

заяву користувача з обґрунтуванням причин перепоховання;

висновок місцевого закладу санепідемслужби про можливість ексгумації;

лікарське свідоцтво про смерть;

дозвіл виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі.

За результатами розгляду поданих документів виноситься рішення про перепоховання останків померлого на інше місце поховання чи, у разі відсутності підстав, видається користувачу обґрунтована письмова відмова.

Ритуальна служба забезпечує оформлення договору-замовлення на перепоховання та призначає термін його проведення.

Ексгумація здійснюється, як правило, у зимовий період, через рік після поховання в піщаних ґрунтах і через три роки - при похованні у зволожених ґрунтах важкого механічного складу та глиняних ґрунтах. Ексгумація проводиться в присутності медичного працівника, участь якого при проведенні перепоховання забезпечує користувач.

Винятком з правил є перепоховання урни з прахом, а також ексгумація трупа, яка здійснюється згідно із статтею 192 Кримінально-процесуального кодексу України.

Після ексгумації могила повинна бути засипана, поверхня ґрунту розрівняна та засіяна травою.

Про виймання останків із могили робиться запис у Книзі реєстрації, а при похованні в іншому місці робиться новий запис до Книги реєстрації.

Аналізуючи наведені положення Закону № 1102-IV, у взаємозв`язку із приписами Порядку №193, суд приходить до висновку, що перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, висновку органу санітарно-епідеміологічної служби, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі.

При цьому, перепоховання останків померлих може здійснюватися в інших випадках згідно із законодавством України.

Отже, перепоховання останків померлих здійснюється у виняткових випадках або інших випадках згідно із законодавством України за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради виключно на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання.

Суд нагадує, що відповідачем відмовлено позивачу в наданні дозволу на перепоховання її сина, з огляду на те, що реалізація таких повноважень не належить до його компетенції.

Надаючи оцінку наведеному, суд звертає увагу на таке.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР).

У відповідності до статті 1 Закону № 280/97-ВР районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст; виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Статтями 25, 26 Закону № 280/97-ВР визначено загальну компетенцію сільських, селищних, міських рад та виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Разом з цим повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад визначені у главі 2 Закону № 280/97-ВР.

В силу положень пункту 4 частини 1 статті 34 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вирішення питань про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; подання допомоги на поховання громадян в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, саме виконавчі органи сільських, селищних, міських рад надають, за наявності на те правових підстав, дозволи перепоховання останків померлих.

Як вже було вказано судом вище, виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII) на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.

Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування (ч. 2 ст. 4 Закону № 389-VIII).

Згідно із частиною 3 статті 4 Закону № 389-VIII військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом.

Військову адміністрацію населеного пункту (населених пунктів) очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України за пропозицією Генерального штабу Збройних Сил України або відповідної обласної державної адміністрації.

Начальником військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) може бути призначений відповідний сільський, селищний, міський голова.

Відповідно до частини 5 статті 4 Закону № 389-VIII військові адміністрації населених пунктів формуються з військовослужбовців військових формувань, утворених відповідно до законів України, осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів, служби цивільного захисту, які відряджаються до них у встановленому законодавством порядку для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, службі в правоохоронних органах, органах та підрозділах цивільного захисту без виключення зі списків особового складу, а також працівників, які уклали трудовий договір з обласними військовими адміністраціями (у разі їх утворення) або з Генеральним штабом Збройних Сил України (якщо у відповідній області не утворено обласну військову адміністрацію).

У разі набуття районною, обласною державною адміністрацією статусу відповідно районної, обласної військової адміністрації посади державних службовців у таких адміністраціях можуть заміщатися військовослужбовцями військових формувань, утворених відповідно до законів України, особами рядового і начальницького складу правоохоронних органів, служби цивільного захисту, які відряджаються до них у встановленому законодавством порядку для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, службі в правоохоронних органах, органах та підрозділах цивільного захисту без виключення зі списків особового складу.

Фінансування діяльності військових адміністрацій із виконання повноважень органів місцевого самоврядування здійснюється за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів, виконання інших функцій - за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 6 ст. 4 Закону № 389-VIII).

Згідно із пунктом 2 Указу Президента України «Про утворення військових адміністрацій» від 24.02.2022 № 68/2022 постановлено утворити на базі існуючих районних державних адміністрацій відповідні районні військові адміністрації.

У зв`язку з утворенням районних військових адміністрацій відповідні районні державні адміністрації та голови таких адміністрацій набувають статусу відповідних районних військових адміністрацій та начальників таких військових адміністрацій.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 10 Закону № 389-VIII у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування:

1) начальник військової адміністрації:

крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови;

може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду).

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що Броварська районна державна адміністрація Київської області набула статусу Броварської районної військової адміністрації Київської області.

При цьому, суд вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, зокрема рішення Верховної Ради України щодо прийнятого за результатами розгляду подання Президента України в частині покладення на начальника Броварської районної військової адміністрації Київської області повноважень міської ради, її виконавчого комітету.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до статті 20 Закону № 280/97-ВР державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.

Резюмуючи викладене, суд приходить до висновку, що Броварська районна військова адміністрація Київської області не є суб`єктом владних повноважень, яка уповноважена надавати заявникам (громадянам) дозволи на перепоховання останків померлих.

Водночас, суд звертає увагу позивача, що органом, уповноваженим щодо надання дозволу на перепоховання останків померлих, є саме виконавчий орган міської ради, в цьому випадку, Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області ().

Беручи до уваги викладене, на переконання суду, відповідач надаючи листом від 10.03.2023 №1323/01-15 відповідь ОСОБА_1 на її звернення щодо надання дозволу на перепоховання останків її сина діяв правомірно.

Резюмуючи наведене, суд вважає, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправної бездіяльності в частині надання дозволу на перепоховання останків сина ОСОБА_1 , оскільки відповідач не суб`єктом владних повноважень, уповноваженим на надання такого дозволу.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача вчинити такі дії, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 48 КАС України регламентовано, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

У той же час, суд відмічає, що підстави для заміни відповідача у даній справі на належного та/або залучення співвідповідача відсутні, адже позивач не зверталася із заявою про надання дозволу на перепоховання останків її померлого сина до Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, жодного рішення останнім не приймалося, тобто жодних прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 не порушувалось.

Додатково, суд звертає увагу на те, що дозволи на перепоховання останків померлих надають виконавчі органи сільських, селищних, міських рад за письмовою заявою користувача місця поховання (місця родинного поховання), яким, у свою чергу, як свідчать матеріали справи, позивач не є, адже не здійснював перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) - ОСОБА_2 .

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Оскільки адміністративний позов до задоволення не підлягає, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.06.2024.

Суддя Кушнова А.О.