Справа № 420/10839/23
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Замостенчук А.О.,

за участю сторін:

від позивача не з`явився,

від відповідача Козак Р.Д., на підставі довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 12 травня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), в якій позивач просив:

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 стосовно не нарахування та не виплати йому, ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовців за період з грудня 2022 року по сьогоднішній день.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому, ОСОБА_1 грошове забезпечення для військовослужбовців за період з грудня 2022 року по сьогоднішній день.

Ухвалою суду від 12 червня 2023 року після усунення недоліків у позовній заяві, поновлено позивачу строк звернення до суду та позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу за контрактом.

У зв`язку із військовою агресію РФ він був переведений до військової частини НОМЕР_2 .

Однак, враховуючи постійне перебування у бойовій обстановці, погіршилось його фізичне та психічне здоров`я, але на прохання щодо направлення його на лікування за місцем проживання, командування не реагувало.

Позивач зазначив, що з 06.12.2022 року по 14.12.2022 року він хворів, належного лікування не було, стан здоров`я погіршився, морально не витримував, психологічно був виснажений, а тому 20.12.2022 року мусив направитися до місця проживання для проходження лікування.

Також позивач зазначив, що 21.12.2022 року відповідно до розписки ним було здано зброю ст.л-ту ОСОБА_2 чергової частини пункту прийому-відправки НОМЕР_2 .

Після повернення за місцем проживання, одразу звернувся до лікаря.

Позивач вважає, що враховуючи, що він перебував на лікуванні, військова частина НОМЕР_2 безпідставно припинила нараховувати йому грошове забезпечення, передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ та постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, починаючи з грудня 2022 року.

Позивач зазначив, що він звернувся до військової частини НОМЕР_2 через ІНФОРМАЦІЯ_1 та безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не знав, де на час звернення перебуває військова частина НОМЕР_2 , щодо надання йому відповідних витягів з наказу про зарахування його до військової частини та перебування у зоні бойових дій.

Однак, витягів з наказів не було надано та в телефонному режимі повідомлено, що він є особою, що самовільно залишив військову частину.

Позивач зазначає, що це не відповідає дійсності, оскільки в цей період він перебував на лікуванні і медична частина у військової частини погодила йому відбуття за місцем проживання так, як надати кваліфіковану допомогу самостійно військова частина не мала можливості.

Крім того, позивач зазначив, що до цього часу, він не був ознайомлений ні з наказом про призначення службового розслідування за фактом СЗЧ, ні з результатами відповідного розслідування. Тому, твердження про самовільне залишення військової частини є передбачуваним та не правдивим.

Також позивач звертає увагу, що він не звільнений з військової служби, а тому має право на отримання грошового забезпечення.

До суду 24 липня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що в лютому 2023 року військовою частиною проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 та ще кількома його побратимами. З матеріалів службового розслідування було встановлено і з`ясовано: 10.12.2022 року о 9:00 під час ранкової перевірки було встановлено відсутність військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 1 стрілецького батальйону. Відсутність військовослужбовців підтверджується рапортом ОСОБА_3 , поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Таким чином, групою військовослужбовців, до складу якої входив і позивач здійснено самовільне залишення місця служби в м. Бахмугі Донецької області з метою ухиляння від військової служби в умовах воєнного стану та відсутності на військовій службі без поважних причин з 10.12.2022 року по теперішній час.

Представник відповідача зазначив, що своїми діями військовослужбовці та ОСОБА_1 порушили вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та в діях групи військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 1 стрілецького батальйону і ОСОБА_1 вбачаються ознаки ч.4 ст.408 Кримінального Кодексу України, про що повідомлені відповідні органи.

Щодо порядку звернення за медичною допомогою військовослужбовців представник відповідача зазначив, що відповідно до ст. 260 Статуту Внутрішньої служби на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовця, направляються за висновком лікаря військової частини.

Але представник відповідача звертає увагу на той факт, що письмових звернень від позивача, до безпосереднього свого командування щодо стану здоров`я та направлення в медичний заклад для оздоровлення, а потім проходження ВЛК в журналах стройової частини і медичної частини не зафіксовано.

Таким чином, звернення позивача до медичного закладу після самовільного залишення частини не маючи направлення від медичної частини є незаконними і безпідставними, тим більше, що він лікувався не у військовому медичному закладі.

Ухвалою від 11 серпня 2023 року повторно витребувано від військової частини НОМЕР_2 інформацію про здійснення нарахувань та виплат грошового забезпечення з грудня 2022 року позивачу на підставі ПКМУ № 168 та відповідні докази на підтвердження цієї інформації; Витяг за наказу про зарахування позивача до списків військової частини на повне забезпечення; Довідку про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; Витяг з наказу військової частини про введення позивача в зону бойових дій; Витяг із наказу про виведенням із зони бойових дій позивача та зупинено провадження у справі до одержання витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 01 листопада 2023 року поновлено провадження у справі, продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, повторно витребувано від відповідача вищевказані докази у справі.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 28 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

До суду 04 квітня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, додатково зазначивши, що дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місяця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема: за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Так само у разі самовільного залишення місце служби, не виплачується додаткова винагорода та премія.

Представник звернув увагу, що питання виплати додаткової винагороди з 23.06.2022 року регулюється окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 р. № 912/з/29, згідно з пункту 9.4 якого виплата не виплачується військовослужбовцям, які, зокрема: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Представник відповідача зазначив, що 10.12.2022 Позивач самостійно залишив військову частину НОМЕР_2 в місці дислокації АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 344 від 10.12.2022 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, з 10.12.2022 знятий з усіх видів забезпечення.

В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №358 від 24.12.2022 Позивачу припинено виплату Позивачу грошового забезпечення з 10.12.2022, знято його з усіх видів забезпечення, з 20.12.2022 виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .

З вищевикладеного слідує, що Позивачу не виплачувалося грошове забезпечення, премія та додаткова винагорода на підставі п.п. 15, 16 розділу І, п. 5 розділу XVI Порядку № 260, п. 9.4 окремого доручення Міністра оброни України від 23.06.2022 р. N 912/з/29, у зв`язку з самовільним залишенням Позивачем військової частини НОМЕР_2 10.12.2022.

Представник відповідача звертає увагу, що вказані накази Відповідача на час розгляду даної справи є чинними та не скасовані.

Щодо витребування від відповідача документів, представник відповідача зазначає, що ці документи не стосуються питання нарахування та виплати грошового забезпечення та за своїм змістом являються окремими рівнозначними позовними вимогами, спрямованими на захист порушеного, на думку позивача, права на отримання ним статусу учасника бойових дій.

У свою чергу до суду 22 квітня 2024 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в який позивач просив:

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовців за листопад 2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити мені, ОСОБА_1 грошове забезпечення для військовослужбовців за листопад 2022 року.

Витребувати у військовій частині НОМЕР_2 ,

Витяг із наказу про зарахування мене, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до списків військової частини НОМЕР_2 на повне забезпечення;

Довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (Додаток 6 до Постанови);

Витяг з наказу військової частини НОМЕР_2 про введення ОСОБА_1 , 17.01.1993 року в зону бойових дій;

Витяг із наказу про виведення із зони бойових дій ОСОБА_1 .

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач додатково зазначив, що як видно з виписки по картковому рахунку від 28.03.2023 року, він не отримував за листопад 2022 року грошове забезпечення для військовослужбовців, та до цього часу, він не був ознайомлений ні з наказом про призначення службового розслідування за фактом СЗЧ, ні з результатами відповідного розслідування, та є не звільнений із військової служби.

Ухвалою, що занесено до протоколу судового засідання від 22 квітня 2024 року уточнену позовну заяву приєднано до матеріалів справи.

На судове засідання, призначене на 11 червня 2024 року представник позивача не з`явився, подав до суду заяву (вхід. № ЕП/10356/24 від 10.06.2024) про розгляд справи за її відсутністю, в якій зазначила, що позовну заяву (в порядку уточнення) підтримує у повному обсязі та просить задовольнити позовну заяву (у порядку уточнення) повністю.

Ухвалою від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

На судовому засіданні представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Доповівши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено паспортом громадянина України (а.с. 7).

Відповідно до довідки про факт проживання від 09.01.2023 року № 03-42/23/04 Бобринецької міської ради, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 9).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу за контрактом про проходження громадянином України служби у військовому резервів Збройних Сил України. Контракт був укладений на три роки, набирає чинності 23 січня 2020 року та припиняє дію 23 січня 2023 року (а.с. 10-11).

Сторони визнають, що у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні позивач був переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

В матеріалах справи міститься розписка позивача від 21.12.2022 року про те, що він солдат 3-ї роти 1-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 передає видану йому зброю черговому частини пункту прийому та відправки ОСОБА_2 . У розписці є запис, що зброю та боєприпаси прийняв згідно опису, 21.12.2022 року ОСОБА_2 (а.с. 12).

У позовній заяві позивач зазначив, що він вимушений за станом здоров`я поїхати до місце проживання, де проходив лікування.

На підтвердження лікування позивачем надано мільтизрізовану комп`ютерну томографію від 30.01.2023 року (а.с. 13), результати огляду № 61374822 від 06.01.2023 року лікаря невропатолога (а.с. 16), результати прийому сімейного лікаря (а.с. 17).

Позивач зазначив, що йому не виплачувалось грошове забезпечення з листопада 2022 року, що підтверджено випискою банку по картковому рахунку (а.с. 14).

Також матеріалами справи підтверджено, що позивач направив поштою рапорти до військової частини НОМЕР_2 через ІНФОРМАЦІЯ_1 та безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо надання йому відповідних витягів з наказу про зарахування його до військової частини та перебування у зоні бойових дій.

Однак, витягів з наказів не було надано.

Суд встановив, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.12.2022 року № 344, військовослужбовців, у тому числі солдата ОСОБА_1 радіотелефоніста 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати такими, що самовільно залишили військову частині НОМЕР_2 , в місці дислокації в АДРЕСА_3 10 грудня 2022 року, та з 10 грудня 2022 року зняти з усіх видів забезпечення, з 11 грудня 2022 року зняти з трьохразового котлового забезпечення (а.с. 109).

Також відповідно до витягу із п. 35 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.12.2022 року № 358, солдата ОСОБА_1 радіотелефоніста 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що самовільно залишив частину. На підставі пп. 14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, вивести у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 20 грудня 2022 року, з 10 грудня 2022 року зняти з усіх видів забезпечення. На підставі п. 15 розділу 1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, з 10 грудня 2022 року припинити виплату грошового забезпечення (а.с. 110).

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зміст спірних правовідносин полягає у невиплати грошового забезпечення позивачу за листопад 2022 року та починаючи з грудня 2022 року.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Відповідно до ч. 3 ст.9 цього Закону грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. (ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Аналогічні положення передбачені Порядком № 260.

Відповідно до п. 15 розділу 1 Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема: за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.12.2022 року № 344, військовослужбовців, у тому числі солдата ОСОБА_1 радіотелефоніста 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати такими, що самовільно залишили військову частині НОМЕР_2 , в місці дислокації в АДРЕСА_3 10 грудня 2022 року, та з 10 грудня 2022 року зняти з усіх видів забезпечення, з 11 грудня 2022 року зняти з трьохразового котлового забезпечення (а.с. 109).

Також відповідно до витягу із п. 35 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.12.2022 року № 358, солдата ОСОБА_1 радіотелефоніста 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що самовільно залишив частину. На підставі пп. 14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, вивести у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 20 грудня 2022 року, з 10 грудня 2022 року зняти з усіх видів забезпечення. На підставі п. 15 розділу 1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, з 10 грудня 2022 року припинити виплату грошового забезпечення (а.с. 110).

Суд зазначає, що вказаний наказ позивачем не оскаржувався, а тому має бути врахований при розгляді цієї справи.

За таких встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності у нарахуванні та виплати позивачу грошового забезпечення з грудня 2022 року, оскільки припинення нарахування та виплати грошового забезпечення відбулось у порядку та спосіб, встановлений Порядком № 260, на підставі наказу командира військової частини про припинення виплати грошового забезпечення позивача.

Щодо посилань позивача на те, що він був вимушений поїхати до місце проживання, оскільки йому не надавалась належна медична допомога у військовій частині, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Разом з цим суд зазначає, що наведені доводи позивача щодо неможливості подальшого перебування у військовій частині стосуються предмету доказування щодо самовільного залишення військової частини, але в межах цієї справи позивачем не оскаржується наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.12.2022 року № 344, відповідно до якого військовослужбовців, у тому числі солдата ОСОБА_1 радіотелефоніста 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , визнано вважати такими, що самовільно залишили військову частині НОМЕР_2 , в місці дислокації в м. Бахмут 10 грудня 2022 року.

Суд звертає увагу, що припинення виплати грошового забезпечення вже стало наслідком видання наказу про визнання позивача таким, що самовільно залишив військову частину.

Відповідно до ч. 4 ст. 73 КАС України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Тому, суд доходить висновку, що наведені доводи не стосуються предмету доказування у цій справі, а тому не беруться судом до розгляду.

Щодо нарахування та виплати додаткової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року, суд зазначає таке.

Так, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Позивач посилається, що враховуючи, що він перебував на лікарняному військова частина НОМЕР_2 безпідставно йому не здійснила нарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди на підставі постанови КМУ № 168.

Так, відповідно до ст. 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Згідно з ст. 255 Статуту, амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Відповідно до ст. 256 Статуту після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування, який став підставою для припинення виплати грошового забезпечення.

Висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами (ст. 257 Статуту).

Відповідно до ст. 260 Статуту на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Разом з цим суд звертає увагу, що позивачем не надано докази перебування на лікарняному, докази направлення його військовою частиною на лікування, у порядку встановленому Статутом.

Таким чином, судом відхиляються доводи щодо невиплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди з підстав того, що позивач перебував на лікарняному.

Суд зазначає, що питання виплати додаткової винагороди з 23.06.2022 року регулюється окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 р. № 912/з/29, згідно з пункту 9.4 якого виплата не виплачується військовослужбовцям, які, зокрема: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місяць служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Тому враховуючи встановлені судом обставини, наведені доводи позивача визнаються судом безпідставними та відхиляються судом.

Щодо позовних вимог стосовно невиплати грошового забезпечення за листопад 2022 року, з підстав того, що як видно з виписки по картковому рахунку від 28.03.2023 року позивач не отримував за листопад 2022 року грошове забезпечення військовослужбовців, суд зазначає таке.

Так, дослідивши виписку по картковому рахунку позивача від 28.03.2023 року, суд встановив, що 15 листопада 2022 року позивачу зараховано 14332,24 грн, призначення платежу зарплата військова частина НОМЕР_2 , 22.11.2022 року зараховано 29550 грн, призначення платежу зарплата військова частина НОМЕР_2 , 22 листопада 2022 року зараховано 57829,03 грн, призначення платежу зарплата військова частина НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 8 розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 15 розділу 1 Порядку № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Таким чином, випискою по картковому рахунку доведено, що у листопаді 2022 року позивачу виплачувалось грошове забезпечення та з 10 грудня 2022 року виплата грошового забезпечення була призупинена, що відповідає положенням п. 15 розділу 1 Порядку № 260.

За таких встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення, тому позовні вимоги є безпідставними, недоведеними та не належать задоволенню.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому не належать задоволенню.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано « 19» червня 2024 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.