Справа № 398/2260/24
Суддя: К.М. ПРИТУЛА
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

14 червня 2024 року м. Кропивницький Справа № 398/2260/24

провадження № 2-іс/340/52/24

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М. розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до посадової (службової) особи Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Сафронової Ірини Антонівни про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою в якій просить:

- визнати дії (з посвідчення заповіту та надиктовування його тексту заповідачу ОСОБА_2 ; розголошення таємниці заповіту; допущення присутності під час складання та посвідчення заповіту сторонньої зацікавленої особи - ОСОБА_3 ) суб`єкта владних повноважень в особі ОСОБА_4 протиправними;

- зобов`язати відповідача утриматись від посвідчення заповітів;

- встановити відсутність компетенції (повноважень) у ОСОБА_4 на вчинення нотаріальних дій, зокрема посвідчення заповітів.

03 травня 2024 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області дану справу передано на розгляд Кіровоградському окружному адміністративному суду.

Зі змісту позовної заяви, судом з`ясовано, що 21.10.2023 у зв`язку зі смертю її матері ОСОБА_2 за заявою її брата ОСОБА_3 приватним нотаріусом Іванюк Наталією Володимирівною ( АДРЕСА_1 ) була відкрита спадкова справа №63/2023.

16.02.2024 вона, як донька спадкодавця під час подачі заяви (№24, в спадковій справі №63/2023) на прийняття спадщини дізналась від приватного нотаріуса Іванюк Н. В. про наявність у зазначеній спадковій справі заповіту (№70552988) на користь її брата ОСОБА_3 (доказ №4).

Предметом заповіту зі слів нотаріуса є земельна ділянка в м. Знам`янка, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , та яка на правах приватної власності на момент відкриття спадщини належала спадкодавцеві її матері ОСОБА_2 . На земельній ділянці за вищезазначеною адресою розташований приватний багатоквартирний будинок із зареєстрованими правами власності у рівних частинах на спадкодавця її матір ОСОБА_2 , та спадкоємців - її брата ОСОБА_3 та на неї - ОСОБА_1 .

Заповіт був складений 21.04.2023 та посвідчений посадовою (службовою) особою органу місцевого самоврядування Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області ОСОБА_4 (№130 в реєстрі нотаріальних дій). Як стало мені відомо згодо (після відкриття спадкової справи) зазначений заповіт був складений та посвідчений за ініціативи та в присутності її брата ОСОБА_3 . Зі слів ОСОБА_4 текст заповіту був надиктований нею особисто і нібито написаний та підписаний власноруч заповідачем ОСОБА_2 .

Дані дії і являється предметом спору, які позивач просить визнати протиправними.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, суд виходить із таких міркувань.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом приписів п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом приписів п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як слідує з позовної заяви, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги витікають із незгоди позивача з діями посадової особи Новопразької селищної ради, які, на думку позивача, спрямовані на перешкоджання реалізації конституційного права на спадок і реалізації реєстрації її права власності на спадкове майно.

Згідно зі ст.1216, ст.1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Таким чином, позивач звернулась до суду для захисту права на отримання спадщини. Водночас, у поданій позовній заяві відсутні доводи за ч.2 ст.2 КАС України щодо неправомірності оскаржуваних дій відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є намагання сторони реалізувати право на спадщину, свідчить, що позивач звернувся до суду з вимогами саме про захист цивільних прав.

На думку суду, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із відносин спадкування, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення такого спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, цивільні права позивача підлягають судовому захисту в порядку цивільного судочинства. У цьому випадку виник спір про право, а не спір між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, тому цей спір не є публічно-правовим і належить до цивільної юрисдикції, оскільки саме суть правовідносин (зміст та характер спору) є вирішальною під час віднесення справи до цивільної чи адміністративної юрисдикції, а не суб`єктний склад та участь суб`єкта владних повноважень, який сам по собі не визначає спір як публічно-правовий і не відносить до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за його участю. До того ж, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового права та інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений загрозою порушення приватного права та інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Саме такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року в справі №14-109цс18.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ».

З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим, суд доходить висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження у цій справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до посадової (службової) особи Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Сафронової Ірини Антонівни про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення дій.

Роз`яснити позивачеві, що вказаний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА