Справа № 620/4401/24
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4401/24 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Голяшкіна О.В., Шведа Е.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 заподіяну матеріальну шкоду у сумі 45420 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява, подана від імені ІНФОРМАЦІЯ_1 , підписана ОСОБА_2 , на підтвердження повноважень якого надано електронну довіреність. Разом з тим у матеріалах справи відсутні відомості з реєстру про особу, яка підписала дану позовну заяву. Відомості про те, що ОСОБА_2 має статус адвоката до позовної заяви також не додано.

Таким чином, на підставі наданих суду документів ОСОБА_2 , який подав позовну заяву, не має права на реалізацію правосуб`єктності ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (далі - Положення), яке регламентує основні принципи, порядок роботи та використання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС). В даному Положенні визначено, що керівник (який попередньо ідентифікований) надає довіреність в Електронному кабінеті на здійснення від імені юридичної особи тих чи інших дій відповідно до вимог процесуального законодавства.

В підсистемі Електронний суд ОСОБА_3 як керівник ІНФОРМАЦІЯ_1 довіреністю від 16.04.2024 уповноважив ОСОБА_2 представляти інтереси ІНФОРМАЦІЯ_1 в судах України з усіма правами, що надані стороні по справі законом.

Також позивач зауважив, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) не вносяться відомості, що становлять державну таємницю, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 є органом військового управління відповідно відомості про нього та його посадових осіб не вносяться до ЄДР. А відтак надати витяг із Єдиного державного реєстру не є можливим.

Крім того, згідно реєстраційної картки документа позовна заява подана ІНФОРМАЦІЯ_1 26.03.2024, проте ухвала про повернення винесена тільки 22.04.2024 тобто майже через місяць після того, як була отримана судом, у той час як статтею 169 КАС України для повернення позовної заяви встановлено строк у п`ять днів з дня її подання.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 20.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що матеріали позовної заяви не містять належних доказів, що підтверджують право ОСОБА_2 на підписання позовної заяви, а також доказів на підтвердження зайняття ним відповідної посади.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною третьою статті 55 КАС України встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Згідно із частиною першою статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Пунктом 1 частини першою статті 59 КАС України визначено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина третя статті 59 КАС України).

Отже, представництво юридичної особи може здійснюватися виключно або через особу, яка діє в порядку самопредставництва, або через адвоката.

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначено її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Позовну заяву від імені ІНФОРМАЦІЯ_1 підписано представником ОСОБА_2 .

На підтвердження повноважень надано лише електронну довіреність.

При цьому, докази щодо наявності повноважень ОСОБА_2 представляти інтереси позивача в порядку самопредставництва в матеріалах касаційної скарги відсутні, як і докази того, що ОСОБА_2 є адвокатом для підтвердження повноважень на здійснення представництва на підставі поданої довіреності.

Позивач посилається на норми Положення, яким визначено, що керівник (який попередньо ідентифікований) надає довіреність в Електронному кабінеті на здійснення від імені юридичної особи тих чи інших дій відповідно до вимог процесуального законодавства.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що норми Положення мають не суперечити та застосовуватись відповідно до КАС України, а тому у контексті спірних правовідносин передбачають надання відповідної довіреності адвокату на підтвердження повноважень на здійснення представництва.

Відповідно до пункту третього частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовну заяву підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку. Тому, позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту третього частини четвертої статті 169 КАС України.

Аналогічні висновки щодо такого застосування норм права викладені в ухвалах Верховного Суду від 15 травня 2023 року у справі № 260/1656/22, від 28 березня 2024 року у справі № 380/8597/23, від 29 травня 2024 року у справі № 160/22751/23.

При цьому, частиною восьмою статті 169 КАС України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Отже, повернення позовної заяви не позбавляє позивача права доступу до суду.

Згідно із ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно із пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на наведене, апеляційний суд надав правову оцінку визначальним доводам апеляційної скарги. Суд зауважує, що ненадання оцінки іншим доводам сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, постановив оскаржену ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 48, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню, відповідно до статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.В. Голяшкін

Е.Ю. Швед

Повний текст постанови складено та підписано 18 червня 2024 року.