Справа № 140/10048/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/10048/21
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про накладення штрафу в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 05 січня 2022 року, позов у цій справі задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення Луцької міської ради від 28 квітня 2021 року №10/62 «Про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва в с. Озерце Луцького району Волинської області»; зобов`язано Луцьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва орієнтовною площею 0,10 га за його заявою від 06 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі задоволено: зобов`язано відповідача (боржника) Луцьку міську раду в строк тридцять днів з дня отримання цієї ухвали подати до Волинського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року у справі №140/10048/21 разом з доказами надіслання копії звіту позивачу (а.с.222-224 том 1).

04 червня 2024 року до суду від Луцької міської ради надійшов звіт про виконання рішення суду від 03 грудня 2021 року у справі №140/10048/21 (а.с.227-250 том 1, 1-17 том 2).

07 червня 2024 року до суду в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшло клопотання ОСОБА_1 про встановлення Луцькій міській раді нового строку для подання звіту у цій справі та накладення на керівника відповідача (боржника) штрафу (а.с.15-16 том 2).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року вказане клопотання призначено до судового розгляду на 14:30 18 червня 2024 року (а.с.19 том 2).

З урахуванням положень частини четвертої статті 229, частини четвертої статті 382 КАС України та заяв учасників справи (а.с.25, 36 том 2), розгляд вказаного клопотання проведено судом в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У письмових поясненнях від 13 червня 2024 року (а.с.27-29 том 2), заперечуючи проти накладення штрафу, міський голова Луцької міської ради Поліщук І.І. повідомив, що на виконання рішення суду від 03 грудня 2021 року підготовлено проєкт рішення «Про надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва у с. Озерце Луцького району Волинської області», який неодноразово вносився на розгляд пленарних засідань сесій Луцької міської ради VIII скликання, однак рішення не було прийнято у зв`язку з недостатньою кількістю голосів. Зауважив, що він, керуючись правом голосу, наданим йому Законом України «Про місцеве самоврядування», голосував «за» прийняття вказаного проєкту рішення. Водночас міський голова не має права впливати на процедуру голосування та волевиявлення депутатів при прийнятті місцевою радою певного рішення, а лише відповідає за роботу виконавчих органів відповідної ради, зокрема вчасну підготовку та винесення проєкту рішення на розгляд ради, що й було зроблено. Вважає, що оскільки ним вжито у межах повноважень усіх залежних від нього заходів щодо забезпечення виконання рішення суду у цій справі, то він не може нести відповідальність за результат розгляду радою як колегіального органу вказаного питання.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Тлумачення положень Основного Закону щодо обов`язковості виконання судових рішень неодноразово здійснювалося Конституційним Судом України у прийнятих ним рішеннях.

Так Конституційний Суд України зокрема зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, крім іншого, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

У Рішенні від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04). На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні приписи містять положення частин другої та третьої статті 14 та статті 370 КАС України.

Отже, обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України, статтею 13 Закону № 1402-VIII. Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду. При цьому для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.

У цій справі рішенням суду від 03 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 05 січня 2022 року, зобов`язано Луцьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва орієнтовною площею 0,10 га за його заявою від 06 березня 2020 року.

Із долучених Луцькою міською радою до звіту про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року у справі №140/10048/21 (а.с.227-228 том 1) матеріалів видно, що 24 квітня 2024 року на розгляд пленарного засідання 58 сесії Луцької міської ради VIII скликання виносився проєкт рішення «Про надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва у с.Озерце Луцького району Волинської області» (питання 126), однак рішення не було прийнято у зв`язку з недостатньою кількістю голосів (а.с.5 том 2).

Відповідно до поіменного списку депутатів участь у відкритому голосуванні з цього питання взяло 37 із 47 депутатів, з яких 18 проголосували «за» (в тому числі міський голова ОСОБА_2 ), 0 - проти, 16 - утрималися, не голосували - 3 (а.с.5 зворот том 2).

Те саме стосується розгляду зазначеного питання 29 травня 2024 року на пленарному засіданні 58 сесії Луцької міської ради VIII скликання: за результатами голосування рішення не прийнято (17 депутатів проголосували «за», 0 - проти, 12 - утрималися (а.с.34 том 2).

Таким чином, Луцькою міської радою рішення суду у справі №140/10048/21 на день розгляду звіту не виконано, сам звіт про виконання судового рішення є формальним, а тому відсутні підстави для прийняття поданого відповідачем (боржником) звіту.

Вирішуючи питання щодо наслідків неприйняття звіту, визначених частиною другою статті 382 КАС України, суд зазначає, що згідно зі статтею 4 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) одним із основних принципів місцевого самоврядування є принцип законності, що включає безумовне виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частиною тринадцятою статті 46 Закону №280/97-ВР передбачено, що пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян. Пропозиції щодо прийняття рішень, які відповідно до закону є регуляторними актами, вносяться з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Як установлено частинами першою-третьою статті 59 Закону №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Статтею 42 Закону №280/97-ВР визначені повноваження сільського, селищного, міського голови до яких, зокрема, належить забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади. Зазначене повноваження безумовно включає забезпечення організації виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Крім того, сільський, селищний, міський голова організовує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого органу; підписує рішення ради та її виконавчого органу; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, громадянами; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори; видає розпорядження у межах своїх повноважень та здійснює інші повноваження.

З аналізу положень статей 4, 26, 46 та 59 Закону №280/97-ВР суд дійшов висновку, що міський голова фактично здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету, підписує рішення ради та її виконавчого комітету, скликає сесії, головує на пленарних засіданнях ради, вносить пропозиції на розгляд сесії місцевої ради, але не має повноважень безпосередньо впливати на процедуру голосування та волевиявлення депутатів щодо прийняття місцевою радою певного рішення.

Між тим частина друга статті 382 КАС України передбачає накладення штрафу у порядку судового контролю за виконанням судового рішення саме на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

Судом враховано висновки Верховного Суду у постановах від 01 лютого 2022 року у справі №420/177/20, від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, за змістом яких переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, зокрема, у публічно-правових спорах, адміністративні суди повинні зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, щоб це не призводило до порушення основоположних засад адміністративного судочинства та щоб такі засоби не були надмірними за визначених умов та не призводили до порушення прав, гарантованих Конституцією та законами України, а також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Це означає, що негативні наслідки недобровільного виконання судового рішення мають бути пропорційними та збалансованими, а санкції, накладені судом у зв`язку з невиконанням судового рішення, не повинні бути надмірними; при цьому мають враховуватися усі обставини, які стали причиною невиконання судового рішення, надаватися оцінка діям боржника, спрямованих на таке виконання, міру його вини тощо.

В контексті наведеного суд висновує, що Луцька міська рада як колегіальний орган приймає свої рішення виключно на пленарних засіданнях шляхом голосування, а тому розгляд питання позивача без прийняття відповідного рішення не свідчить про умисне невиконання рішення міським головою та його бездіяльність, а лише вказує на те, що заява позивача розглянута в порядку, встановленому законом, та позитивне рішення не прийняте депутатами.

Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2022 року у справі №420/177/20 вказав, що сільський, селищний, міський голова не може нести відповідальність за результат розгляду радою питання, віднесеного до її компетенції, у тому числі питання, необхідність розгляду якого обумовлена виконанням рішення суду, яке набрало законної сили.

Оскільки судом не встановлено обставин, які свідчать про умисне невиконання саме міським головою рішення суду, недобросовісність у його діях або які б свідчили про ухилення останнього від виконання рішення суду, то підстави для накладення штрафу наразі відсутні.

Разом з тим, аналізуючи результати голосування за проєкт рішення (утрималося від голосування 16 депутатів (58 сесія), 12 депутатів (59 сесія)), суд констатує відсутність у депутатів наміру виконувати судове рішення, що набрало законної сили, яким зобов`язано суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії - надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва орієнтовною площею 0,10 га за його заявою від 06 березня 2020 року.

Тривале невиконання судового рішення суду у цьому разі не лише підтриває авторитет судової влади, а й вказує на неспроможність депутатами виконувати покладені обов`язки, оскільки така їх поведінка вказує на нехтування конституційними засадами.

Суд повідомляє, що в національному законодавстві наявні механізми, які дозволяють реагувати на ті випадки, коли рішення суду не виконується. Крім положень статті 382 КАС України, стаття 75 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» передбачає заходи впливу на боржника у вигляді накладення штрафу (на юридичну особу) та звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення у разі перешкоджання виконанню рішення.

Також суд звертає увагу на положення частин третьої та четвертої статті 6, частини сьомої статті 13 Закону №1402-VIII, відповідно до яких неповага до суду забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні утримуватися від заяв та дій, що можуть підірвати незалежність судової влади, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Відповідачу слід врахувати й те, що тривале невиконання з боку держави, її органів, органів місцевого самоврядування судових рішень неодноразово було предметом розгляду та оцінки в ЄСПЛ, рішення якого спрямовують відповідні державні органи на неухильне виконання рішень національного суду, а також (у випадку стягнення матеріальної сатисфакції) є додатковим матеріальним тягарем на державу. Тому, виходячи з умов воєнного стану та спрямування всіх державних ресурсів на відбиття збройної агресії, відповідач повинен вжити всіх залежних від нього заходів для уникнення таких можливих несприятливих наслідків.

З огляду на те, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є кінцевий результат - факт його повного виконання, відповідачу необхідно встановити новий строк для подання звіту про виконання рішення суду від 03 грудня 2021 року у справі, який подати суду протягом двох місяців з дня отримання цієї ухвали.

Керуючись статтями 248, 256, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У прийнятті звіту Луцької міської ради про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року у справі №140/10048/21 за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії відмовити.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 в частині накладення штрафу відмовити.

Встановити відповідачу (боржнику) Луцькій міській раді новий строк для подання до Волинського окружного адміністративного суду звіту про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2021 у справі №140/10048/21 разом з доказами надіслання копії звіту позивачу - два місяці з дня отримання цієї ухвали.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії звіту для подання до суду письмових пояснень щодо звіту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк