Справа № 211/4963/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2024 року м. Дніпросправа № 211/4963/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 березня 2024 року (суддя Ткаченко С.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Інспектора УПП в Дніпропетровській області 3 батальйону 4 роти старший лейтенант поліції Ворони Артема Миколайовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, інспектора УПП в Дніпропетровській області 3 батальйону 4 роти старшого лейтенанта поліції Ворона Артема Миколайовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7390469 від 24.07.2023 за ч.1 ст. 126 КУпАП, у виді штрафу, за порушення п.2.1.Г. ПДР.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відносно позивача, 24 липня 2023 року складено постанову серії ЕАС № 7390469, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу, за керування транспортним засобом без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1.Г. ПДР. Разом з тим, позивач звертає увагу на те, що він є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, а відповідно до п. 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Отже, як зауважує позивач, він не повинен мати поліс страхування, отже притягнутий до відповідальності незаконно. Він, хоч і не є власником автомобілю, яким керував, однак є учасником бойових дій та користувався автомобілем на правовій підставі, яка передбачена пунктом 2.2 ПДР України, що затверджено постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.» Якщо учасник бойових дій має при собі техпаспорт на автівку, посвідчення водія відповідної категорії та посвідчення УБД, то поліс автоцивілки йому не потрібен. Крім того, діюче законодавство передбачає, що будь-яке володіння транспортним засобом при наявності реєстраційного документу на нього є правомірним. Тому, позивач вважає, що якщо учасник бойових дій керує автомобілем, який належить на праві власності іншій особі, і має при собі свідоцтво про реєстрацію на вказаний автомобіль і посвідчення учасника бойових дій, то він керує і володіє цим автомобілем на законній підставі, а тому у нього не виникає обов`язку мати в даній ситуації страховий поліс. Враховуючи наведене, позивач вважає, що в його діях був відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, відсутня об`єктивна сторона цього правопорушення, тому оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 березня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7390469 від 24.07.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки позивач керував транспортним засобом, який йому не належить.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.07.2023 інспектор УПП в Дніпропетровській області 3 батальйону 4 роти старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7390469, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Так в постанові зазначено, що ОСОБА_1 24.07.2023 о 12 годині 20 хвилин рухався на автомобілі марки Opel, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по трасі М30 Кривий Ріг-Дніпро, на блокпосту був зупинений працівниками поліції, не маючи полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 г ПДР України.

Власником ТЗ Opel, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 .

Також, судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією безтермінового посвідчення серії НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_1 , як учасника бойових дій.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, ж - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України).

За змістом п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 2.1.ґ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

В спірному випадку підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності став зафіксований в оскаржуваній постанові факт порушення позивачем п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, що полягає в керуванні транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,

Позивач, не спростовуючи цього факту, вказує, що він є є учасником бойових дій, тому, відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

При цьому позивач наголошує, що ним було пред`явлено інспектору відповідне посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , але інспектор проігнорував даний факт та прийняв спірну постанову про накладення адміністративного стягнення.

За позицією скаржника позивач не звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки позивач керував транспортним засобом, який йому не належить.

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року №7-рп/2014 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України №1961-IV від 01 липня 2004 року визначено, що аналіз положень статті 13 Закону №1961-IV вказує на те, що однією з обов`язкових умов відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, зазначені в її пункті 13.2, є керування транспортним засобом, який належить особам на праві власності, тоді як для осіб, наведених у пункті 13.1 вказаної статті, такою умовою є керування транспортним засобом, який належить учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі. Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону №1961-IV транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Пунктом 1.6 статті 1 Закону №1961-IV власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Виходячи з аналізу наведених норм, слідує, що від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України та, як наслідок, від обов`язку пред`явлення відповідного страхового поліса на вимогу поліцейського, звільняються такі категорії осіб:

1) учасники бойових дій, 2) особи з інвалідністю внаслідок війни, 3) постраждалі учасники Революції Гідності, 4) особи з інвалідністю I групи, - які особисто керують належними їм транспортними засобами, якими є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі;

- особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією безтермінового посвідчення серії НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, що підтверджує наявність у позивача статусу учасника бойових дій, тобто останній є звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

З матеріалів справи вбачається, що 24.07.2023 о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_1 рухався на автомобілі марки Opel, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по трасі М30 Кривий Ріг-Дніпро, що належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , маючи при собі технічний паспорт на авто та посвідчення водія, отже керував автомобілем на законній підставі, а його цивільна відповідальність відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону №1961-IV застрахована державою.

Отже, колегія суддів зазначає, що наведені обставини свідчать про необґрунтованість доводів відповідача про порушення позивачем вимог пункту 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, що вказує на безпідставність притягнення позивача до відповідальності згідно частини 1 статті 126 КУпАП та наявність підстав для скасування постанови від 24.07.2023 серії ЕАС № 7390469.

Аналогічного висновку дійшов Верховий Суд у постанові від 15 березня 2019 року у справі №363/1097/17.

Крім того, за подібних обставин справи, Верховний Суд ухвалив постанову від 05 квітня 2018 року у справі №686/17029/17, в якій указав, що притягнення до адміністративної відповідальності особи за порушення вимог пункту 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, яка є учасником бойових дій та керувала транспортним засобом на законних підставах, однак, який належить іншій особі, є протиправним.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко