Справа № 140/3376/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/3376/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.02.2024 №56 про відмову у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України Про державну службу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити переведення та виплату пенсії по віку позивачу відповідно до Закону України Про державну службу з дати звернення (08 лютого 2024 року) з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Управлінням державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області від 08.02.2024 за №03-36-08/203.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії по віку за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

Позивач 08.02.2024 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення на пенсію по віку відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, який набув чинності 01 травня 2016 року, додавши до заяви дві довідки про складові заробітної плати державного службовця для призначення пенсії державному службовцю, видані Управлінням державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області від 08.02.2024 за №03-36-08/203.

Розгляд заяви ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності був проведений ГУ ПФУ в Полтавській області, яким було прийнято рішення від 15.02.2024 №56 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що за нормами Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ мають право особи, яким раніше не призначалась пенсія відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, а за нормами Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ перерахунки пенсій державним службовцям відповідно до поданих довідок не передбачені.

Уважаючи рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.02.2024 №56 протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву від 09.04.2024 №1600-0802-8/26684 представник ГУ ПФУ в Полтавській області позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 з 21.01.2011 по 28.02.2023 отримувала пенсію за віком згідно Закону України Про державну службу, а з 01.03.2023 її переведено на пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 18.12.2023 переведено на пенсію за віком згідно Закону України Про державну службу згідно заяви № 15894 від 18.12.2023, з 29.12.2023 на пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно заяви № 16306 від 29.12.2023. Після чого 08.02.2024 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою за № 2132 про здійснення їй перерахунку пенсії перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії держслужбовця від 08.02.2024 №03-36-08/203 (посадовий оклад, надбавки за ранг, надбавка за вислугу років) та №03-36-08/203 (про складові заробітної плати), видані Управлінням державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області.

Зазначає, що Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ не передбачено можливість здійснення перерахунків уже призначених пенсій державним службовцям на підставі довідок про складові заробітної плати. Такі довідки враховуються виключно при першому призначенні пенсії відповідно до Закону України Про державну службу. Оскільки позивачу вже призначалася пенсія згідно Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, право на перерахунок пенсії на підставі довідок відсутнє.

Таким чином, ГУ ПФУ в Полтавській області правомірно прийнято рішення від 15.02.2024 №56, яким здійснено перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, проте не враховано додані до заяви довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.02.2024 №03-36-08/203 (посадовий оклад, надбавки за ранг, надбавка за вислугу років) та №03-36-08/203 (про складові заробітної плати).

З урахуванням викладеного представник відповідача 2 просить в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі (арк. спр. 23-25).

Відповідач ГУ ПФУ у Волинській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося, доказів у спростування позовних вимог не надало, про причини неподання відзиву суд не повідомило.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 20).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримує пенсію за віком згідно норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

З 21.01.2011 по 28.02.2023 позивач отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ). З 01.03.2023 її переведено на пенсію за віком згідно Закону № 1058-ІV. З 18.12.2023 ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу згідно заяви № 15894 від 18.12.2023. З 29.12.2023 на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV згідно заяви № 16306 від 29.12.2023 (арк. спр. 7 зворот).

Позивач 08.02.2024 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області, за місцем її проживання, із заявою про переведення на пенсію по віку відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), який набув чинності 01.05.2016, з врахуванням довідок про складові заробітної плати від 08.02.2024 за №03-36-08/203 (арк. спр. 32).

Згідно пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за принципом екстериторіальності документи позивача були направлені на розгляд до ГУ ПФУ в Полтавській області, яким і було прийнято рішення від 15.02.2024 №56, яким ОСОБА_1 частково відмовлено у перерахунку пенсії, а саме в частині зарахування довідки №03-36-08/203 про посадовий оклад, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років та довідки №03-36-08/203 про складові заробітної плати.

У вказаному рішенні вказано, що перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу здійснено з урахуванням заробітної плати, яка враховувалася при первинному призначенні пенсії. На даний час сума пенсії становить 6 931,72 грн (арк. спр. 7).

Вважаючи протиправними дії відповідача 2 щодо відмови у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону №889-VIII, позивач за захистом своїх прав звернулася із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 (далі - Закон №1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 цього Закону, право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058-IV, передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV, встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за вибором.

Пенсійні правовідносини певних категорій осіб, у тому числі тих, які мають (мали) статус державного службовця, регулюються додатково також спеціальними законами або окремими положеннями вказаних законів. Засади державної служби, умови, порядок реалізації громадянами України права на державну службу, а також права на пенсійне забезпечення державних службовців врегульовано законодавством про державну службу, зокрема, Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII, який набув чинності 01 травня 2016 року.

Чинна редакція Закону України Про державну службу передбачає право осіб на призначення пенсії державного службовця відповідно виключно за дотримання такими особами умов, визначених частиною 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, а саме щодо віку, загального стажу, спеціального стажу.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України Про державну службу на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ Про державну службу.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд, аналізуючи зазначені норми, зокрема, що умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 ЗУ Про державну службу після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 ЗУ Про державну службу в редакції від 16.12.1993 № 3723 (далі-Попередній Закон) і Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ Про державну службу в новій редакції від 10.12.2015 № 889 (далі-Новий Закон), а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби (Рішення Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі №822/524/18 (№Пз/9901/23/18)).

Окрім того, відповідно до статті 90 ЗУ Про державну службу від 10.12.2015 року № 889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною першою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто.

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2023 року встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії. Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Спірні правовідносини стосуються саме переведення позивача з одного виду пенсії на інший вид - пенсію за віком, в межах іншого закону. Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, з чого слідує, що спірні правовідносини не стосуються перерахунку одного і того ж виду пенсії. При цьому, за наявності у особи права на пенсію за різними законами, або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє пенсіонеру після призначення пенсій, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсій за іншим законом. За таких обставин, безпідставним є висновок відповідача про відсутність у позивача права на пенсію за віком за Законом України "Про державну службу". Окрім того, як зазначено вище Закон України "Про державну службу" в питанні пенсійного забезпечення державних службовців відсилає до норм загального Закону (Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ст. 42, ст. 45), який прямо передбачає можливість перерахунку пенсій чи переходу на інший вид пенсії і не містить будь-яких обмежень в цьому праві для такої категорії пенсіонерів як державні службовці, а тому доводи відповідача про те, що чинне законодавство не передбачає можливість переходу на інший вид пенсії є хибним.

Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод в тому числі при регулюванні питань соціального забезпечення. Рівність та недопустимість дискримінації особи є конституційними принципами національної правової системи України, а також фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 14), Протоколі №12 до неї (стаття 1) та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1, 2, 7).

На це вказував і Європейський суд з прав людини, стверджуючи, що відмінність у ставленні є дискримінаційною тоді, коли немає об`єктивного і обґрунтованого виправдання (рішення у справі Stec and Others v. the United Kingdom від 6 липня 2005 року). Держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту різних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознаки дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись зі урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості (Рішення Конституційного Суду України у справі №1-p(II)/2019 від 25 квітня 2019 року).

Правовідносини щодо обчислення пенсії після звільнення з державної служби регулюються Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 №622. Пунктом 2 Порядку №622 передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 №3723-XII "Про державну службу" мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу", зокрема, мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Однак, відповідач відмовив у переведенні на пенсію по віку за Законом України від 10.12.2015 №889 "Про державну службу", пославшись при цьому на Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, пунктом 3 якого визначено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 "Про державну службу", мають особи, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889 "Про державну службу" їм не призначалася пенсія відповідно до Закону.

Однак, вказаний Порядок є підзаконним нормативним документом, який тлумачить окремі положення основного Закону, однак ні в якій мірі не може суперечити йому або визначати якісь додаткові вимоги до положень уже прийнятого закону, в якому такі обмеження відсутні. Необхідно брати до уваги принцип верховенства права, передбачених статтею 8 Конституції України. Держава відповідальна перед людиною за свою законодавчу діяльність, зобов`язана утверджувати та забезпечувати права і свободи людини і громадянина. Закони та інші нормативно-правові акти мають прийматись на основі Конституції України (254к/96-ВР) і повинні відповідати їй (частина друга статті 8) (254к/96-ВР).

Закон України від 10.12.2015 № 889 "Про державну службу" має вищу юридичну силу, а тому, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні права на пенсію по віку як державному службовцю застосуванню підлягають норми України від 10.12.2015 №889 "Про Державну службу", а не постанова Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, яка звужує обсяг встановлених основним Законом прав.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 (п. 5.2) зазначено, що згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Окрім цього, пунктом 4 Порядку № 622 встановлено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби). За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених вище виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення аз призначенням пенсії за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення за призначенням пенсії, як державному службовцю позивач досягла необхідного 60-річного віку, на момент звернення на державній службі не перебувала, має необхідний понад 38 років загальний стаж, в тому числі 30 років на державній службі, що стверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1974 та розрахунком стажу, що міститься в матеріалах пенсійної справи.

Відповідно, в силу наведених законодавчих підстав, позивач, на переконання суду, має право на призначення пенсії в розмірі 60 відсотків сум заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходиться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно вищезазначених вимог пенсійного законодавства до заяви про перехід на пенсію по віку згідно Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889 - VІІІ позивачем долучались дві довідки про складові заробітної плати державного службовця згідно форм, затверджених Постановою правління Пенсійного фонду України 17.01.2017р. №1-3 для призначення пенсії по віку згідно Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців, видані за останнім місцем роботи та займаною посадою на державній службі, до яких прирівнюються посади працівників ліквідованих державних органів, згідно пункту 4 Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації органів, в яких особи працювали, а також перейменування їхніх посад, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10 травня 2017 року №750 (зі змінами) (далі - Порядок).

Оскільки, в штатному розписі Управління державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області станом на січень 2024 року відсутня посада заступника начальника управління - головного бухгалтера, довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) надано за прирівняною посадою заступника начальника управління начальника відділу обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1974 на момент звільнення з органів державної служби позивач займала посаду заступника начальника управління - головного бухгалтера. Зазначені довідки від 08.02.2024 за №03-36-08/203 відповідачами не оскаржувались, а тому з метою ефективного вирішення спору мають бути враховані при обчисленні розміру пенсії.

Із змісту оскаржуваного рішення слідує, що підставою для відмови у переведенні на пенсію державного службовця слугувала та обставина, що позивачем вже було використане право на призначення та отримання пенсії державного службовця, а перерахунок пенсії за наданими довідками про складові заробітної плати від 08.02.2024 №03-36-08/203 відповідно до Закону не проводиться.

Однак суд не погоджується з такою позицією пенсійного органу та зазначає наступне.

Спірні правовідносини стосуються саме переведення позивача з одного виду пенсії, призначеного за одним законом, на інший вид - пенсію в межах іншого закону.

Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, з чого слідує, що спірні правовідносини не стосуються перерахунку одного і того ж виду пенсії.

Суд звертає увагу на те, що за наявності у особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону законодавець не забороняє такій особі після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом.

Таким чином, в даному випадку має місце призначення іншого виду пенсії, а саме пенсії відповідно статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.

За таких обставин безпідставним є висновок про відсутність у позивача права на пенсію за Законом №3723-ХІІ, а рішення від 15.02.2024 №56 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визначення розміру пенсії на підставі довідок про складові заробітної для призначення пенсії державного службовця від 08.02.2024 за №03-36-08/203, виданих Управлінням державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області, суд зазначає наступне.

Позивач на час звернення за призначенням пенсії не займала посаду державної служби, тому з урахуванням положень статті 37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії позивача підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, пенсія ОСОБА_1 підлягає обчисленню у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідках від 08.02.2024 №03-36-08/203, виданих Управлінням державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №340/4184/21 (пункт 32) та узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18.

Виходячи з викладеного, рішення від 15.02.2024 №56 про відмову у перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Тому, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Частиною другою статті 245 КАС України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Рішення від 15.02.2024 №56 про відмову у перерахунку пенсії стосується прав конкретної особи та є індивідуальним актом, а тому підлягає оскарженню шляхом подання позову про визнання його протиправним та скасування.

Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що здійснює переведення з одного виду пенсії на інший, а після її переведення електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що виплачує пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про переведення з одного виду пенсії на інший, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення щодо нього позовних вимог.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про переведення з одного виду пенсії на інший, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за місцем реєстрації особи для здійснення виплати пенсії.

У суду не виникає жодних сумнівів, що після скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та проведеного перерахунку пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не буде здійснювати її виплату.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується - у справі Гурепка проти України (Gurepka v. Ukraine); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце ( рішення від 26.10.2000 р. у справі Кудла проти Польщі (Kudla v. Poland), ) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі Гарнага проти України (Garnaga v. Ukraine).

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно.

Отже, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування спірного рішення, зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VII з 08 лютого 2024 року з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Управлінням державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області від 08 лютого 2024 року за №03-36-08/203 (з урахуванням виплачених сум).

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (яким винесено рішення про відмову у перерахунку пенсії) необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок), який сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 18.06.2024.

Керуючись статтями 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, місто Полтава, вулиця Гоголя, будинок 34, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15 лютого 2024 року №56.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VII з 08 лютого 2024 року з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Управлінням державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області від 08 лютого 2024 року за №03-36-08/203 (з урахуванням виплачених сум).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович