Справа № 440/1492/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 р. Справа № 440/1492/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2024, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 12.03.24 по справі № 440/1492/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 нарахованої та недоодержаної пенсії в розмірі 98008,55 грн. ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, відповідно до вимог статті 61 Закону України №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов`язати відповідача провести виплату ОСОБА_1 нарахованої та недоодержаної пенсії в розмірі 98008,55 грн. ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, відповідно до вимог статті 61 Закону України №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на те, що вона є дружиною військового пенсіонера ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На дату смерті чоловіка ГУПФ України в Полтавській області на виконання судових рішень у справах №№ 440/7041/22, 440/5678/23 була нарахована, однак невиплачена сума пенсії ОСОБА_2 загалом у розмірі 98008,55 грн. Позивач звертала увагу на те, що на підставі статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" вона, як дружина померлого пенсіонера, що забезпечується пенсією в разі втрати годувальника, має право на отримання невиплаченої суми пенсії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті сум нарахованої ОСОБА_2 пенсії загалом у розмірі 98008,55 грн.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану пенсію її померлого чоловіка ОСОБА_2 у загальному розмірі 98008,55 грн, нараховану на виконання рішень Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №440/7041/22 та від 14.06.2023 у справі №440/5678/23.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає, що на його переконання, отримання коштів невиплаченої ОСОБА_2 пенсії, нарахованої на виконання судових рішень, є можливим у разі заміни судом сторони виконавчого провадження.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Відповідно до частини першої статті 61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. При цьому твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про те, що положення статті 61 Закону №2262-ХІІ не передбачають включення заборгованості пенсії, яка нарахована за рішенням суду до складу недоотриманої пенсії. Я вважаю таке тлумачення положень даної статті Закону нікчемним, оскільки в даній статті градації сум недоотриманої пенсії щодо походження цих сум не передбачено.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 /а.с. 8/.

ОСОБА_2 перебував на обліку у ГУПФ України в Полтавській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтверджено копією протоколу /а.с. 31/.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №440/7041/22 ОСОБА_2 нарахована доплата до пенсії за період з 01.04.2019 по 31.12.2022 у розмірі 84008,55 грн /а.с. 15-16, 35/.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 у справі №440/5678/23 ОСОБА_2 нарахована доплата до пенсії за період з 01.01.2023 по 31.07.2023 у розмірі 14000,00 грн /а.с. 17-18, 37/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 /а.с. 9/.

05.01.2024 вдова ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернулась до ГУПФ України в Полтавській області із заявою про виплату їй заборгованості з пенсії у розмірі 98008,55 грн, що залишилась невиплаченою у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 /а.с. 29/.

Листом ГУПФ України в Полтавській області від 18.01.2024 ОСОБА_1 повідомлено, що виплата коштів є можливою у разі заміни сторони виконавчого провадження /а.с. 30/.

Не погодившись з такою позицією пенсійного органу, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідно визнати протиправними дії ГУПФ України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті сум нарахованої ОСОБА_2 пенсії, зобов`язавши пенсійний орган виплатити позивачу недоодержану пенсію її померлого чоловіка у загальному розмірі 98008,55 грн, нараховану на виконання рішень Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №440/7041/22 та від 14.06.2023 у справі №440/5678/23.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (надалі - Закон №2262-ХІІ).

Згідно з частиною другою статті 55 Закону №2262-ХІІ, нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до статті 61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За змістом частини третьої статті 61 Закону №2262-ХІІ, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього спору є правовідносини щодо наявності підстав для отримання ОСОБА_1 сум нарахованої, але невиплаченої пенсії, за померлим чоловіком.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №440/7041/22 ОСОБА_2 нарахована доплата до пенсії за період з 01.04.2019 по 31.12.2022 у розмірі 84008,55 грн /а.с. 15-16, 35/, а на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 у справі №440/5678/23 - доплата до пенсії за період з 01.01.2023 по 31.07.2023 у розмірі 14000,00 грн /а.с. 17-18, 37/.

Кошти у розмірі 98008,55 грн не були виплачені ОСОБА_2 за життя.

Згідно з наведеними вище приписами статті 61 Закону №2262-ХІІ суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які або належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера та відповідними документами позивач, як дружина померлого пенсіонера, звернулася до ГУПФ України в Полтавській області 05.01.2024, тобто до закінчення шести місяців після смерті померлого чоловіка. На день смерті ОСОБА_2 його вдова - ОСОБА_1 проживала разом з ним, що підтверджено довідкою від 20.12.2023 №2336 /а.с. 11/.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач, як дружина померлого пенсіонера ОСОБА_2 , звернулася до пенсійного органу за відповідною виплатою не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на одержання суми пенсії, яка підлягала виплаті померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсіонерові ОСОБА_2 , але не була йому виплачена пенсійним органом у зв`язку з його смертю.

З приводу доводів відповідача про можливість отримання позивачем недоотриманої пенсії померлого лише у разі заміни сторони виконавчого провадження суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV та частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Отже суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що аргумент відповідача про необхідність заміни сторони виконавчого провадження у межах справ №№ 440/7041/22, 440/5678/23 для отримання заборгованості з виплати перерахованої ОСОБА_2 пенсії є необгрунтованим.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача слід врахувати, що ОСОБА_2 на дату смерті перебував на пенсійному обліку в ГУПФ України в Полтавській області, яким обліковано заборгованість з виплати йому сум нарахованої пенсії на виконання рішень Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №440/7041/22 та від 14.06.2023 у справі №440/5678/23 у загальному розмірі 98008,55 грн /а.с. 35, 37/.

Листом від 18.01.2024 ГУПФ України в Полтавській області повідомило ОСОБА_1 про те, що виплата такої заборгованості можлива у разі заміни сторони її правонаступником /а.с. 19/, тобто фактично відповідач відмовив у виплаті заборгованості дружині позивача, яка звернулась із заявою про отримання коштів у межах передбаченого частиною третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ шестимісячного строку після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для належного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно, визнати протиправними дії ГУПФ України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті сум нарахованої ОСОБА_2 пенсії, зобов`язавши пенсійний орган виплатити позивачу недоодержану пенсію її померлого чоловіка у загальному розмірі 98008,55 грн, нараховану на виконання рішень Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №440/7041/22 та від 14.06.2023 у справі №440/5678/23.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 року по справі № 440/1492/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 по справі № 440/1492/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва