Справа № 160/3119/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2024 рокуСправа №160/3119/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
02.02.2024 року (до відділення поштового зв`язку таку подано 01.02.2024 року) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач з урахуванням позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 07.02.2024 року просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 період працевлаштування ОСОБА_1 з 29.09.2004 року по 17.05.2005 року (00 років 07 місяців 18 днів) на посаді гірника очисного вибою з повним робочим днем під землею у товаристві з обмеженою відповідальністю Надія Магаданської області РФ та перерахувати ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виходячи з пільгового стажу роботи ОСОБА_1 , який складає 15 років 07 місяців 04 дні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію у відповідності до статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з якої обчислюється пенсія, починаючі з дня звернення з заявою про зарахування пільгового стажу та проведення перерахунку пенсії, тобто з 08.12.2023 року.
Означені вимоги вмотивовані тим, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області при прийнятті рішення посилається на такі нормативно-правові акти, як Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, а також на Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Посилання відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на припинення участі РФ в зазначеній Угоді починаючі з 01.01.2023 року не має бути підставою для відмови у зарахуванні позивачу його пільгового стажу за Списком №1, оскільки це стосується лише саме громадян РФ та права останніх на отримання пенсійних виплат на території РФ, але ніяким чином не стосується призначення пенсії на території України, оскільки юрисдикція нормативно-правових актів РФ на територію України не розповсюджується. Посилання відповідача на зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до неї є безпідставним, оскільки незарахування правомірно здобутого позивачем, в країні-агресорі трудового стажу в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, не може мати негативні наслідки та нівелювати право позивача на зарахування відповідного пільгового стажу та перерахунок пенсії. Крім того, стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Конституційний Суд України висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп). Факт працевлаштування позивача в РФ на посаді, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, можуть підтвердити свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Як вбачається з трудової книжки на ім`я позивача, записи про періоди його роботи були внесені на підставі наказів з посиланням на їх номер і дату та скріплені печатками підприємств, виконані чітко та без будь-яких виправлень, помарок чи підтирань. Тобто, вказані записи були внесені до трудової книжки у відповідності до вимог зазначених Інструкцій №162 та №58, а тому не можуть викликати сумнівів в своїй достовірності та не потребують підтвердження іншими документами.
Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. В мотивування своєї правової позиції представник відповідача зазначив наступне. Законом №1058 визначено термін «страховий стаж», а саме: відповідно до частини 1 статті 24 цього Закону страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Закону № 1058, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. За період до 01.01.2004 обчислення трудового стажу здійснюється згідно зі статтями 56-63 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788). Відповідно до статті 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Тобто, при призначенні пенсії періоди навчання та роботи до 01.01.2004 зараховуються до страхового стажу на підставі копії диплома, трудової книжки, або уточнюючих довідок, а починаючи з 01.01.2004 на підставі даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в межах своїх повноважень, розглядає питання щодо наявності/відсутності права на призначення пенсії виключно на підставі пред`явлених заявником документів і не може встановлювати на власний розсуд чи відноситься певний період роботи особи на підприємстві до робіт зі шкідливими умовами праці чи ні. У позивача відсутні записи у трудовій книжці, тож для підтвердження пільгового стажу спірного періоду, ОСОБА_1 повинен надати уточнюючу довідку (додаток №5). Позивачем не надано уточнюючу довідку, за період роботи з 29.09.2004 по 17.05.2005. Підтвердження пільгового стажу показаннями свідків, чинним порядком не передбачено, адже п.20 Порядку встановлено особливості підтвердження стажу роботи окремих категорій працівників (пільговий стаж, вислуга років тощо) в якій зазначено, що у випадку відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці, підтвердження спеціального стажу роботи проводиться на підставі уточнюючої довідки (додаток №5). Показаннями свідків, на якому наполягає позивач, можна підтвердити лише загальний трудовий стаж. Отже, підстав для зарахування спірного періоду до пільгового стажу за Списком №1 не має, так як: 1) запис про роботу з 29.09.2004 в трудовій книжці (в її копії, оригінал не надавався) НОМЕР_2 позивач просив не враховувати у зв`язку з тим, що до роботи не приступав. При цьому запис про звільнення, засвідчений підписом керівника підприємства та печаткою відсутній, що порушує п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; 2) в трудовій книжці НОМЕР_1 (дублікат) відсутній запис про роботу у період з 29.09.2004 по 17.05.2005; 3) не надано уточнюючу довідку про пільговий характер роботи (відповідно до п.20 Порядку). Крім того, представник відповідача звертає увагу на недопустимість взяття до уваги показань свідків так як у свідків відсутні відповідні записи в трудових книжках, зокрема: 1) свідок ОСОБА_2 - надано лише копію трудової книжки (оригінал відсутній), в якій запис про прийняття на роботу до ТОВ «Надія» з 19.10.2003 закреслено, запис про звільнення, з відповідними підписами та печатками, відсутній (порушує п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників). Згідно закресленого запису працював раніше ніж позивач (позивач почав працювати з 29.09.2004), дата звільнення не відома, так як не має про це запису; 2) свідок ОСОБА_4 - надано лише копію трудової книжки (оригінал відсутній), в якій запис про прийняття на роботу до ТОВ «Надія» з 18.10.2001, запис про звільнення, з відповідними підписами та печатками, відсутній (порушує п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників). Згідно запису працював раніше ніж позивач (позивач почав працювати з 29.09.2004), дата звільнення не відома, так як не має про це запису. Таким чином, свідки не мають документів які б підтверджували роботу на протязі роботи в спірний період позивача, а саме з 29.09.2004 по 17.05.2005. Враховуючи той факт, що позивач при призначені пенсії повідомив, що з 29.09.2004 не приступав до роботи, відсутність запису про роботу в спірний період, відсутність уточнюючої довідки та будь яких документів від підприємства на якому позивач працював, підстав для зарахування періоду роботи з 29.09.2009 по 17.05.2005 до пільгового стажу за Списком №1 не має. Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.
Виключними дискреційними повноваженнями наділені органи Пенсійного фонду України на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку). Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Таким чином, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим. Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Отже, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію у відповідності до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» відсутні.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2024 року зазначена вище справа розподілена та 05.02.2024 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 07.02.2024 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
28.02.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
20.03.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській Іванус Олени Анатоліївни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні суду.
19.04.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено заяву ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
23.04.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено заяву представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській Іванус Олени Анатоліївни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні суду.
24.04.2024 року судом в усному порядку у судовому засіданні було задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про виклик свідків та їх допит в режимі відеоконфернеції в приміщенні суду, а саме в Тернівському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
19.06.2024 року від ОСОБА_1 та представника відповідача Іванус О.А. до суду надійшли заяви щодо розгляду справи за їх відсутності.
У судове засідання 19.06.2024 року сторони не прибули.
Слід зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.
В свою ж чергу, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 205 КАС України).
Частина 4 статті 229 КАС України передбачає, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищезазначене та відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та не скасований.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Беручи до уваги оголошення воєнного стану в Україні та неможливість забезпечити безпеку життя і здоров`я учасників процесу безпосередньо у судовому засіданні через відсутність бомбосховища у приміщенні суду, враховуючи те, що сторонами неодноразово надавалися пояснення на підтвердження своєї правової позиція, а також те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, суд не вбачає підстав для відкладення чи перенесення розгляду справи та розглядає справу в порядку письмового провадження.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07.01.2009 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 (відповідно до п. 1 ч.2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Страховий стаж позивача зараховано по 30.04.2011 року (з урахуванням перерахунків) та складає 47 років 7 місяців 9 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком №1- 14 років.
Так, відповідно до записів, які містяться у копіях трудових книжок ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 , НОМЕР_1 ) позивач 18.05.1994 року був прийнятий на роботу до дільниці №6 на шахту імені Орджонікідзе ВО «Кривбасруда» на посаду гірника підземного з повним робочим днем в підземних умовах згідно до наказу №12-к від 01.06.1994 року.
10.08.1994 року позивач був переведений на дільницю №6 шахти імені Орджонікідзе ВО «Кривбасруда» на посаду підземного електрослюсаря чергового та з ремонту обладнання з повним робочим днем в підземних умовах згідно до наказу №22-к від 15.08.1994 року, звідки був звільнений 19.11.2001 року у зв`язку з скороченням штатів робітників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно до наказу №276к від 19.11.2001 року.
28.01.2002 року позивач був прийнятий на роботу на дільницю №8 шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» на посаду підземного електрослюсаря чергового та з ремонту обладнання з повним робочим днем в підземних умовах згідно до наказу №22к від 04.02.2002 року, звідки був звільнений 17.09.2004 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно до наказу №205к від 20.09.2004 року.
05.07.2006 року позивач був прийнятий на роботу на дільницю №5 шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» на посаду підземного електрослюсаря чергового та з ремонту обладнання з повним робочим днем в підземних умовах згідно до наказу №134к від 05.07.2006 року.
01.11.2007 року позивач був переведений на дільниці №5 шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» на посаду кріпильника, зайнятого повний робочий день на підземних роботах згідно до наказу №1032к від 01.11.2007 року.
09.04.2008 року позивач був переведений на дільницю №17 шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» на посаду кріпильника, зайнятого повний робочий день на підземних роботах згідно до наказу №861к від 09.04.2008 року, звідки був звільнений 30.04.2011 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно до наказу №813-к від 04.05.2011 року.
Позивач стверджує, що 29.09.2004 року був прийнятий на роботу в районі Крайньої Півночі - Магаданської області РФ до ТОВ «Надія» на посаду гірника очисного вибою з повним робочим днем під землею згідно до наказу №9/к від 29.09.2004 року, де він працював до 17.05.2005 року включно, після чого поїхав у відпустку додому в Україну, при цьому керівництво ТОВ «Надія» з ним трудових відносин не припиняло, трудова книжка на його ім`я залишилась в ТОВ «Надія». Коли позивач перебував у відпустці, адміністрація ТОВ «Надія» повідомило йому, що трудові відносини з ним припинені у зв`язку з приходом нового керівництва ТОВ, тому він вирішив залишитися в Україні та в РФ вже не повертався, трудова книжка на його ім`я залишилась в ТОВ «Надія», у зв`язку з чим позивачу 12.06.2006 року і був виданий дублікат трудової книжки. Таким чином, з урахуванням працевлаштування позивача в період часу з 29.09.2004 року по 17.05.2005 року (00 років 07 місяців 18 днів) на посаді гірника очисного вибою з повним робочим днем під землею у товаристві з обмеженою відповідальністю «Надія» Магаданської області РФ його пільговий стаж, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, складає 15 років 07 місяців 04 дні.
Судом установлено, що 31.10.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив відповідача надати йому інформацію про розмір його пенсії, її складових частин, а також про розмір заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, яку отримує.
Оскільки позивач не був згоден з розміром призначеної йому пенсії, 08.12.2023 року останній звернувся до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою «Про зарахування пільгового стажу та проведення перерахунку пенсії», так як вважав, що розмір його пільгового стажу за Списком №1 відповідачем підрахований невірно.
Позивач, вважаючи порушеними його права на пенсійне забезпечення, звернувся з позовом до суду.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.
Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон № 1058-IV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені у ст. 24 Закону № 1058-IV, відповідно до частини четвертої якої, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із п. 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.
Відповідно до п. 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.
Згідно із ст. 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із ст. 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).
Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у ст. 1 Угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.
Стаття 1 Угоди від 13.03.1992 закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 3 Угоди від 13.03.1992 також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.
Як зазначає позивач, 29.09.2004 року він був прийнятий на роботу в районі Крайньої Півночі - Магаданської області РФ до ТОВ «Надія» на посаду гірника очисного вибою з повним робочим днем під землею згідно до наказу №9/к від 29.09.2004 року, де він працював до 17.05.2005 року включно, після чого поїхав у відпустку додому в Україну, при цьому керівництво ТОВ «Надія» з ним трудових відносин не припиняло, трудова книжка на його ім`я залишилась в ТОВ «Надія». Коли позивач перебував у відпустці, адміністрація ТОВ «Надія» повідомило йому, що трудові відносини з ним припинені у зв`язку з приходом нового керівництва ТОВ, тому він вирішив залишитися в Україні та в РФ вже не повертався, трудова книжка на його ім`я залишилась в ТОВ «Надія», у зв`язку з чим позивачу 12.06.2006 року і був виданий дублікат трудової книжки. Таким чином, з урахуванням працевлаштування позивача в період часу з 29.09.2004 року по 17.05.2005 року (00 років 07 місяців 18 днів) на посаді гірника очисного вибою з повним робочим днем під землею у товаристві з обмеженою відповідальністю «Надія» Магаданської області РФ його пільговий стаж, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, складає 15 років 07 місяців 04 дні.
Суд звертає увагу, що у справі, яка розглядається спір виник щодо визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.
З цього приводу суд зазначає, що Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.
Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).
Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.
Щодо доводів позивача про не врахування судом відповідачем наявності обов`язку у відповідача здійснити розрахунок пенсії відповідно до ст. 8 №345-VI розміру призначеної пенсії 80 % середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає.
Статтею 1 Закону №345-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону №345-VI, та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Згідно із ст. 8 Закону №345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Тобто, мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого ст. 8 Закону №345-VI така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність).
Отже, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону №345-VI та встановлені пільги, належать лише працівники, зазначені у списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.
З матеріалів справи вбачається, страховий стаж ОСОБА_1 , зарахований по 30.04.2011, складає 47 років 7 місяців 9 днів, у тому числі стаж за Списком №1 - 14 років.
Отже, пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком № 1 на підземних роботах складає лише 14 років.
Водночас, для обчислення пільгової пенсії відповідно до ст. 8 Закону №345-VI (абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону 1058-IV) позивач повинен мати стаж на підземних роботах не менше 15 років.
Отже, оскільки ОСОБА_1 має стаж на підземних роботах менше 15 років, тому відсутні підстави для розрахунку його пенсії у відповідності до вимог статті 8 Закону №345-VI та абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону 1058-IV.
Посилання позивача на норми Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення суд вважає необґрунтованими, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, та не йдеться про пільгове обчислення стажу відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Крім того суд зазначає, що правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), який набрав чинності з 01.01.2004, та починаючи з 01.01.2011 Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464).
Законом №1058 визначено термін «страховий стаж», а саме: відповідно до частини 1 статті 24 цього Закону страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Закону № 1058, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
За період до 01.01.2004 обчислення трудового стажу здійснюється згідно зі статтями 56-63 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788).
Відповідно до статті 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Тобто, при призначенні пенсії періоди навчання та роботи до 01.01.2004 зараховуються до страхового стажу на підставі копії диплома, трудової книжки, або уточнюючих довідок, а починаючи з 01.01.2004 на підставі даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Основними умовами зарахування певного періоду роботи до роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 та №2 є, передовсім: наявність професії і виробництва у Списках, чинних на період роботи особи (наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383); зайнятість на роботах із шкідливими і важкими умовами праці повний робочий день (ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») наявність атестації робочого місця після 21.08.1992 (ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383).
Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до наданої позивачем трудової книжки НОМЕР_1 відсутній запис про роботу у період з 29.09.2004 по 17.05.2005.
В матеріалах пенсійної справи є копія трудової книжки НОМЕР_2 відповідно до якої позивач був прийнятий на роботу 29.09.2004 на посаду гірнича очисного вибою з повним робочим днем під землею у ТОВ «Надія» Магаданської області російської федерації. При цьому запис про звільнення засвідчений підписом керівника підприємства та печаткою відсутній.
Позивач зазначив про залишення даної трудової книжки в ТОВ «Надія», з чого можна зробити висновок про відсутність оригіналу трудової книжки НОМЕР_2 .
Відповідно до заяви позивача (доданої до заяви про призначення пенсії), ОСОБА_1 просив стаж роботи з 29.09.2004 не враховувати так як, до роботи не приступав (сторінка 14 пенсійної справи).
В той же час, у випадку відсутності записів у трудовій книжці про роботу на пільгових умовах, підтвердження трудового стажу встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (надалі Порядок) відповідно до якого при відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
При видачі уточнюючої довідки підприємство визначає розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тільки адміністрація підприємства може визначити, що технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, які можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих і тільки адміністрація підприємства згідно первинних документів може підтвердити, що особа була дійсно зайнята на роботах, які можна віднести до Списку №1 або №2, виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Характер роботи підтверджується тільки документально.
Позивачем не надано уточнюючу довідку, за період роботи з 29.09.2004 по 17.05.2005.
Підтвердження пільгового стажу показаннями свідків, чинним порядком не передбачено, адже п.20 Порядку встановлено особливості підтвердження стажу роботи окремих категорій працівників (пільговий стаж, вислуга років тощо) в якій зазначено, що у випадку відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці, підтвердження спеціального стажу роботи проводиться на підставі уточнюючої довідки (додаток №5).
Як повідомили свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позивач у період 29.09.2004 року по 17.05.2005 року (00 років 07 місяців 18 днів) на посаді гірника очисного вибою з повним робочим днем під землею у товаристві з обмеженою відповідальністю Надія Магаданської області РФ.
Разом з тим у даному випадку суд вважає, що показаннями свідків лише можна підтвердити тільки загальний трудовий стаж позивача.
Крім того, свідком ОСОБА_2 надано лише копію трудової книжки (оригінал відсутній), в якій запис про прийняття на роботу до ТОВ «Надія» з 19.10.2003 закреслено, запис про звільнення, з відповідними підписами та печатками, відсутній. Згідно закресленого запису працював раніше ніж позивач (позивач почав працювати з 29.09.2004), дата звільнення не відома, так як не має про це запису. Свідком ОСОБА_4 надано лише копію трудової книжки (оригінал відсутній), в якій запис про прийняття на роботу до ТОВ «Надія» з 18.10.2001, запис про звільнення, з відповідними підписами та печатками, відсутній. Згідно запису працював раніше ніж позивач (позивач почав працювати з 29.09.2004), дата звільнення не відома, так як не має про це запису.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник