Справа № 480/5527/22
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2024 р. Справа № 480/5527/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-1, Військова частина НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач-2, Військова частина НОМЕР_2 ), в якій просив:
1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні;
2) стягнути з Військової частини НОМЕР_1 з розрахункового рахунку Військової частини НОМЕР_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з 17.05.2022 року по 22.07.2022 року, із розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 513,59 грн. з утриманням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Ухвалою суду від 29.08.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, вказаною ухвалою суду у сторін витребовувалися додаткові докази у справі, у зв`язку з не наданням яких такі докази повторно витребовувалися ухвалами суду від 10.01.2023 та від 08.02.2023 (а.с.30, 37) та додатково - ухвалою суду від 17.02.2023, на виконання вимог яких такі докази надав представник позивача та представники відповідачів, в т.ч. разом з відзивом.
Військовою частиною НОМЕР_2 подано відзив на позовну заяву (а.с.50-77), а ухвалою суду від 21.03.2023 за клопотання відповідача-2 визнано поважними причини пропуску строку на подання відповідачем відзиву та поновлено такий строк Військовій частині НОМЕР_2 (а.с.89-90).
Так, у відзиві просив відмовити у задоволенні вимог до Військової частини НОМЕР_2 з огляду на те, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.07.2022 року №139, яким було внесено зміни в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.05.2022 №84 та доповнено його в частині, що стосується виплати додаткової винагороди, позивачу визначено до виплати за період з 05.04.2022 року по 20.04.2022 рік суму в розмірі 70 000 грн. Також, з 21.04.2022 року по 30.04.2022 року позивачу виплачено 30 000 грн. (Наказ №79 від 01.05.2022 року).
Тобто, вважає, що оскільки Військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування та доплату додатково грошової винагороди позивачу саме за період з 05.04.2022 року по 20.04.2022 рік в розмірі 70 000 грн. та за період 21.04.2022 року по 30.04.2022 року у розмірі 30 000 грн., а тому саме Військова частина НОМЕР_1 ймовірно порушувала права позивача, втім жодним чином не Військова частина НОМЕР_2 , відтак позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_2 є безпідставні та такими, які не підлягають задоволенню.
Представник позивача подав відповідь на відзив (а.с.101-110), в якому просив вимоги задовольнити з підстав, викладених у позові та при розрахунку середнього заробітку брати до увагу довідку Військової частини НОМЕР_2 з визначенням середньоденного заробітку позивача у р. сумі 491,49грн. Також наполягав на задоволенні вимог саме у спосіб стягнення з Військової частини НОМЕР_1 з розрахункового рахунку Військової частини НОМЕР_2 середнього заробітку, оскільки Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому господарстві Військової частини НОМЕР_2 .
Представник Військової частини НОМЕР_2 подавав заяву про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з пропуском строку звернення з позовом до суду (а.с.84-87), втім у задоволенні якої ухвалою суду від 04.04.2023 відмовлено (а.с.124-125).
Ухвалами суду від 03.10.2022 та від 11.05.2023 провадження у справі зупинялося до набрання законної сили судовим рішенням у справі №480/4109/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення додаткової винагороди, а ухвалами суду від 10.01.2023 та від 10.08.2023 відповідно - поновлювалося та розгляд справи продовжувався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.21, 37, 132, 139).

При цьому, вказаною ухвалою суду від 10.08.2023, крім іншого, позивачу запропоновано надати пояснення стосовно суми повного розрахунку, яка належала позивачу до виплати та дати остаточного розрахунку, втім позивач жодних пояснень не надав, а відповідачів було зобов`язано ухвалою суду від 10.08.2023 надати пояснення щодо характеру виплачених сум позивачу 22.07.2022 - 367773,33грн. та 49574,61грн. - 26.05.2022, на виконання вимог якої представником Військової частини НОМЕР_2 подано суду пояснення до відзиву (а.с.143-149), в якому представник підтримав раніше надані пояснення щодо позову, викладені у відзиві, та додатково вказав, що ОСОБА_1 при звільненні була нарахована та виплачена одноразова грошова допомоги при звільненні в запас 49 574,61 грн. та ці грошові кошти були зараховані позивачу на картковий рахунок з урахуванням сум сплачених податків. При цьому, сума коштів в розмірі 36773,33 грн. є сумою виплати додаткової грошової винагороди за період з 05.04.2022 по 30.04.2022 з розрахунку 100 000 грн. на місяць, яка була зарахована на картковий рахунок позивача з урахуванням сплати податків.

Крім того, у поданому пояснення (а.с.143-149) представник Військової частини НОМЕР_2 наголосив вкотре на пропущенні позивачем строку звернення до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.03.2022 року №14 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , як такий, що призваний на військову службу під час мобілізації (а.с.55).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.03.2022 №20 позивач вважається таким, що вибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (а.с.56).

Наказом командира Військової частини № НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 17.05.2022 №84 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 17.05.2022 (а.с.10).

Згідно наказу від 17.05.2022 №84 при звільненні з військової служби позивачу було нараховано 50329,55грн. (з урахуванням обов`язкових зборів та платежів), у тому числі: грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік (18617,13грн.), грошову компенсацію за 3 дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік (1861,71грн.), премію за особистий внесок в загальні результати служби у розмірі 307 % посадового окладу з 01.05.2022 року по 17.05.2022 року (4969,92грн.), надбавку за особливості проходження служби у розмірі 87,8 % посадового окладу (3706,76грн.), окладу за військовим званням (444,19грн.), надбавки за вислугу років з 01.05.2022 року по 17.05.2022 року (1989,84грн.), додаткову премію у розмірі 30 000 грн. за період з 01.05.2022 року по 17.05.2022 року на період дії воєнного стану пропорційно дням участі відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцем, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану"(16451,61грн.), також нараховано посадовий оклад (1787,74грн.) та індексація (500,68грн.) (а.с.10,40).

Вказане нараховане грошове забезпечення за виключенням обов`язкових зборів та платежів у розмірі 49574,61грн. було перераховано на картковий рахунок позивача 26.05.2022.

Втім згодом до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.05.2022 №84 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.07.2022 року №139 внесено зміни та його доповнено. Зокрема, вказано, що позивачу додатково належить виплатити додаткову винагороду за період з 05.04.2022 по 20.04.2022 в розмірі 70 000 грн. на період дії військового стану пропорційно дням участі відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцем, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (а.с.69), що становить 37333,33грн. (з урахуванням обов`язкових зборів та платежів (а.с.12).

Ці обставини підтверджуються довідками Військової частини НОМЕР_2 про нарахований ОСОБА_1 доходу з 10.03.2022 по 17.05.2022 від 14.07.2022 №2260 та від 13.02.2022 №133/892 (а.с.12, 76, 97), довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 133/265 (а.с.40), відомостями зарахування ОСОБА_1 грошових коштів (а.с.75, 95), а також поясненням представника Військової частини НОМЕР_2 (а.с.146).

Позивач, вважаючи, що з ним не провели розрахунки також за березень та квітень 2022р., звертався за захистом своїх прав в судовому порядку, однак, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду за заявою позивача, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі №480/4109/22 було скасовано в частині задоволення позову, а провадження у справі в частині задоволення позову закрито (а.с.137-138).

Таким чином, за обставин цієї справи, на день виключення зі списку 17.05.2022 позивачу крім нарахованого грошового забезпечення у розмірі 50329,55грн. (з урахуванням обов`язкових зборів та платежів), додатково належало до виплати 37333,33грн. (з урахуванням обов`язкових зборів та платежів) додаткової винагороди, втім яка у розмірі 36773,33грн. за виключенням обов`язкових зборів та платежів була перерахована на картковий рахунок позивача лише 22.07.2022, тобто на 66-й день після звільнення 17.05.2022 (а.с.95).

Позивач, вважаючи що має право на виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, звернувся до суду за захистом своїх прав з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон України Про військовий обов`язок і військову службу) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Разом з тим, а ні Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, а ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців Збройних сил України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за не отримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (у редакції чинній на час звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спор.

Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд доходить висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

У свою чергу з аналізу статей 47, 116, 117 КЗпП України убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, індексація, вихідна допомога тощо).

Подібну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18, від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18, від 22 червня 2023 року у справі № 340/3361/19.

Як встановлено судом, позивача виключили із списків особового складу та всіх видів забезпечення з визначенням остаточної дати закінчення проходження військової служби 17.05.2022 (а.с.10-11). До виплати на день виключення зі списків, з урахуванням наказу від 11.07.2022 №139, яким внесено зміни до наказу від 17.05.2022 №84, відповідач-1 визначив позивачу 50329,55грн. (з урахуванням обов`язкових зборів та платежів) грошового забезпечення та додатково 37333,33грн. (з урахуванням обов`язкових зборів та платежів).

Вказані обставини свідчать, що відповідач-1 визнає ці суми, на які позивач мав право на день виключення зі списків військової частини. Поряд з цим повний розрахунок з ОСОБА_1 проведено лише 22.07.2022, коли на картковий рахунок позивача було перераховано належну при звільненні доплату до додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 05.04.2022 по 20.04.2022 у сумі 36773,33грн. (а.с.95).

Тобто вказані обставини свідчать про те, що з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні 17.05.2022, а тому позивач має право на виплату середнього заробітку за період затримки такого розрахунку у відповідності до приписів ст.117 КЗпП України.

При цьому суд бере до уваги, що середньомісячне грошове забезпечення розраховується згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абз.1 п. 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до п.8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановлено судом згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 від 01.03.2023 №133/1657 (а.с.77, 98) середньоденний розмір грошового забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням складає саме 491,49грн.

Позивач просить стягнути середній заробіток за період з 17.05.2022 по 22.07.2022 - день виплати належної позивачу при звільненні доплати до додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Втім, як вбачається з копії наказу командира Військової частини № НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 17.05.2022 №84, позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 17.05.2022 (а.с.10). Таким чином, право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникло у позивача з наступного дня після звільнення - з 18.05.2022, а не з 17.05.2022 як помилково вважає позивач, та по 21.07.2022, а не по 22.07.2022 як помилково вважає позивач, оскільки 22.07.2022 порушення відповідачем-1 щодо несвоєчасної виплати належного грошового забезпечення вже було усунено.

Таким чином, загальна кількість календарних днів за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.05.2022 по 21.07.2022 складає 65 календарних днів.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 18.05.2022 по 21.07.2022 складає 31946,85грн. (491,49грн.*65 кал.днів).

У той же час Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складає 87662,88грн.(50329,55грн.+37333,33грн.). У свою чергу 37333,33грн., які не були своєчасно позивачу виплачено складає 42,59% від усіх належних позивачу при звільненні сум.

Відтак суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та визначити суму середнього заробітку у розмірі 13606,16грн. за час затримки розрахунку при звільненні (42,59% від 31946,85грн.).

Отже, враховуючи вищезазначене, суд, з урахуванням ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, приймаючи до уваги, що саме відповідач-1 допустив порушення прав позивача на своєчасний розрахунок при звільненні, не вбачає підстав для визнання протиправними дій відповідача-2 (військової частини НОМЕР_2 ) та вважає необхідним в цій частині позовні вимоги задовольнити частково шляхом визнання протиправною бездіяльність саме Військової частини НОМЕР_1 , щодо несвоєчасного проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні. Поряд з цим, приймаючи до уваги, що Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_2 суд доходить висновку, що належним способом захисту в цій частині позовних вимог є саме стягнення з Військової частини НОМЕР_2 на користь позивача середнього заробітку (грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільнення за період з 18.05.2022 по 21.07.2022 у розмірі 13606,16грн.

Додатково щодо вказаного способу захисту судом враховано, що відповідно до п.3 постанови КМУ від 30 серпня 2017 р. №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Так, відповідно до пункту 8 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Відповідно до пункту 1.5. Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року №280, військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини-розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).

Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

Начальник фінансового органу військової частини - розпорядника коштів третього рівня, до якої на фінансове забезпечення зараховані інші військові частини, розробляє положення про спільне фінансове господарство, в якому зазначаються права, обов`язки, порядок взаємодії, розмежування повноважень та відповідальності посадових осіб військової частини -розпорядника коштів третього рівня та військових частин, які зараховані до неї на фінансове забезпечення, щодо здійснення фінансового забезпечення таких військових частин, у тому числі щодо своєчасного оформлення та подання до фінансового органу військової частини - розпорядника коштів необхідних документів (розпорядчих, розрахункових, фінансово-планових тощо). Зазначене положення затверджується командиром військової частини -розпорядником коштів третього рівня, погоджується забезпечувальним фінансовим органом та доводиться до військових частин, які зараховані на фінансове забезпечення.

Крім того, відповідно до вказаної норми первинні документи, розрахунки фондів оплати праці, заявки на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення підписують посадові особи розпорядника коштів та посадові особи військової частини, яка знаходиться на фінансовому забезпеченні.

Представник Військової частини НОМЕР_2 у відзиві не заперечує, що Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 .

Відтак, з огляду на вказане та враховуючи, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка, у свою чергу, перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 , суд дійшов висновку, що стягнення з Військової частини НОМЕР_2 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільнення за період з 18.05.2022 по 21.07.2022 у розмірі 6207,27грн., є належним і допустимим способом захисту прав позивача у цій справі, що у повній мірі відновлює порушене право.

При цьому, суд також звертає уваги на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Щодо посилань представника Військової частини НОМЕР_2 у поясненні (а.с.143-149) на пропущення позивачем строку звернення з позовом до суду, суд зазначає, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20 визначився із застосуванням положень статей 233 Кодексу законів про працю України, 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме - про обмеження права на звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку.

Відтак, у спорах, пов`язаних з прийняттям на публічну службу, її проходженням, звільненням з публічної служби, у тому числі щодо спорів про належні до виплати суми заробітної плати (грошового забезпечення) та інші виплати, пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби, підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Позивач, вважаючи, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки з ним по розрахунку з додаткової винагороди за період з 17.05.2022 по 22.07.2022, звернувся до суду через представника за захистом своїх прав з цим позовом засобами поштового зв`язку 22.08.2022 (згідно штемпелю на поштового конверті), тобто у місячний строк, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, з дня остаточного з ним розрахунку (22.07.2022).

Відтак, позивачем не пропущено місячний строк звернення до суду, а тому посилання представника Військової частини НОМЕР_2 на пропущення позивачем строку звернення до суду не приймаються судом до уваги.

Крім того, суд наголошує, що доводам представника Військової частини НОМЕР_2 щодо пропущеного строку звернення позивачем до суду вже надавалася оцінка судом в ухвалі суду від 04.04.2023 (а.с.124-125).

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільнення за період з 18.05.2022 по 21.07.2022 у розмірі 13606,16грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19.06.2024.

Суддя І.Г. Шевченко