Справа № 320/15841/24
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року № 320/15841/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Миколаївській області, ГУ ПФУ в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, у якому просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 27.02.2024 року № 3621/03-16 про відмову йому у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити йому перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленого: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" в розмірі 2270 грн.; - за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн., установленого на 01.01.2022 року абзацом четвертим статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік"; - з 01.01.2023 по 31.12.2023 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн., установленого на 01.01.2023 року абзацом четвертим статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік"; - з 01.01.2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 грн., установленого на 01.01.2024 року статтею 7 Закону України від 9 листопада 2023 року № 3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше виплачених сум.

-в частині присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах суми стягнення за один місяць рішення суду допустити до негайного виконання.

Позов мотивовано тим, що з 01 січня 2021, 2022, 2023 та 2024 року розмір прожиткового мінімуму збільшувався, а тому збільшувався і розмір посадового окладу судді. Всупереч наведеному відповідач перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці не здійснював, що призвело до порушення його прав на належний розмір матеріального забезпечення.

ГУ ПФУ в м. Києві подано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

ГУ ПФУ в Миколаївській області відзиву на позовну заяву до суду не подано.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_1 відповідно до постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 №1513- VIII є суддею Київського апеляційного адміністративного суду у відставці.

З жовтня 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначено у розмірі 80 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.06.2020 у справі № 640/10637/20, яке набрало законної сили 10.09.2020 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві з 01.01.2020 року позивачу здійснено перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 80 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2020 № 02.7/34-23.

Відповідно вказаної довідки суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 210 200 грн, у тому числі: посадовий оклад - 131 375 грн; доплата за вислугу років (40%), щомісячна доплата за науковий ступінь доктора наук - 20 %.

Посадовий оклад у розмірі 131 375 грн розрахований, виходячи з приписів статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2020 - 2102 грн: 2102,00 грн х 50 = 105 100 грн х 1,25 (регіональний коефіцієнт) = 131 375 грн.

Згідно протоколу про перерахунок пенсії від 10.08.2021 середньомісячний заробіток, який врахований при здійсненні перерахунку, складає 210 200 грн (з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2020 - 2102 грн.)

Позивач 19.02.2024 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою, в якій просив здійснити йому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням раніше виплачених сум) у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді судді, обчисленої: за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 - виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" у значенні 2270 грн.; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 - виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України "Про Державний бюджет па 2022 рік" у значенні 2481 грн.; за період з 01.01.2023, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України "Про Державний бюджет на 2023 рік" у значенні 2684 грн., з 01.01.2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 грн., установленого на 01.01.2024 року абзацом четвертим статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік".

Заява в порядку екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Миколаївській області та прийнято рішення від 27.02.2024 № 3621/03-16 "Про відмову в перерахунку".

Обґрунтовуючи відмову у проведенні перерахунку пенсійний орган зазначив, що до заяви від 19.02.2024, поданої через вебпортал, не долучено довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вважаю рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 27.02.2024 № 3621/03-16 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі з приводу виплати суддівської винагороди, врегульовані нормами Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.І); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2).

Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною першою статті 4 Закону України від02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (частина друга статті 4 Закону №1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до пункту другого частини третьої ст. 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За приписами ст. 1 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV "Про прожитковий мінімум" (далі - Закон № 966-XIV) прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність (ч.2); до працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку (ч.3).

Тобто, в ст. 1 Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Ця чи будь-яка інша норма вказаного Закону не передбачає такого виду прожиткового мінімуму як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення розміру посадового окладу судді, з 1 січня - 2102 гривні.

Відповідно до частини третьої ст.4 Закону № 966-X1V прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Абзацом 4 ст. 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-ІХ "Про державний бюджет України на 2021 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 01 січня 2021 року - 2270,00 грн.

Абзацом 4 ст. 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-ІХ "Про державний бюджет України на 2022 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2022 року - 2481,00 грн.

Абзацом 4 ст. 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-ІХ "Про державний бюджет України на 2023 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року - 2684,00 грн.

Статтею 7 Закону України від 9 листопада 2023 року № 3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028 гривень.

В частині четвертій ст.135 Закону № 1402-VIII встановлено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Отже, розмір складових суддівської винагороди, у тому числі розмір посадового окладу працюючого судді у відповідному році, чітко і однозначно визначено в законі та є загальновідомим, що виключає необхідність додатково інформувати органи Пенсійного фонду України про їх розмір та/чи про зміну їх розміру довідкою суду про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. За змістом цієї норми закону органи Пенсійного фонду України уповноважені виключно на виплату щомісячного довічного грошового утримання.

У силу приписів статей 8, 19, 126, 130 Конституції України органи виконавчої влади, зокрема і Пенсійний фонд України не має права приймати та/або затверджувати нормативні акти, якими: встановлювати для місцевих та апеляційних судів, Державної судової адміністрації, Верховного та Конституційного Суду України тощо порядки (у тому числі строки) та обов`язки видавати довідки про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, та повідомляти Пенсійний фонд України про зміни розмірів складових суддівської винагороди; встановлювати права і обов`язки суддів у відставці щодо звернення із заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання та надання довідки про суддівську винагороду судді у відставці, а також встановлювати форму зазначених заяв та довідок і порядок їх подання до органів Пенсійного фонду України.

Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 11.08.2023 у справі № 380/103/22, "суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.", "...такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19)."

У Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) Конституційний Суд України наголосив на тому, що закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

У рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 Конституційний Суд України зауважив, що "закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України)" (п. 7 мотивувальної частини Рішення).

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Таким чином, Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 року № 2-р/2020 вказав на те, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці і жоден інший закон не регулює дане питання, в тому числі й Закон № 2453-VI.

Таким чином, з 19.02.2020 року правовідносини щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді регулюється виключно Законом №1402-VIII, а застосування різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів суперечить положенням частини першої статті 126 Конституції України.

У рішенні від 11.03.2020 № 4-р/2020 Конституційний Суд України також сформував позицію, відповідно до якої "законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу", та у зв`язку з цим визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 3 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII зі змінами, якими зменшено базовий розмір посадового окладу судді Верховного Суду з 75 до 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а отже, зменшено розмір суддівської винагороди (абзац 8 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення, пункт 1 резолютивної частини Рішення).

Після рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. Закон № 1402-VIII встановлює суддівську винагороду для суддів та імперативно закріплює, що суддівська винагорода регулюється лише цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (стаття 135 Закону № 1402-VIII).

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду у справі № 640/10564/21 від 27 жовтня 2022 року, за змістом якої довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою не є юридичним фактом, з яким пов`язується виникнення права на перерахунок. Суддівська винагорода визначається безпосередньо законом.

Довідка про суддівську винагороду має виключно інформаційний характер. Видаючи таку довідку, голова суду чи інша особа, що діє від його імені, лише інформує Пенсійний фонд про розмір та складові суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді. Суд також звернув увагу на юридичну позицію Конституційного Суду України, висловлену у Рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020 (ч. 6 п. 16) про «автоматичне» здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі збільшення розміру такої винагороди.

Положення п. 1, 3 Розділу ІІ та п.2 Розділу ІІІ Порядку № 3-1, які передбачають необхідність звернення судді та надання довідки про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, не узгоджуються з принципом «автоматичності» перерахунку, про який йдеться у Рішенні Конституційного Суду України від 18.02.2020.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд у справі № 640/10564/21 від 27 жовтня 2022 року дійшов висновку, що до внесення змін до законодавства щодо статусу суддів Верховного Суду України на виконання Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, Пенсійний фонд України та/або його органи повинен проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді Верховного Суду України у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді Верховного Суду, що працює на відповідній посаді, автоматично, незалежно від подання довідки про суддівську винагороду судді, що працює на відповідній посаді.

З урахуванням викладеного доводи позивача щодо можливості здійснення йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання лише на підставі рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 суд визнає спроможними.

Окрім того, за матеріалами справи підставою оскаржуваної відмови для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача зазначена та обставина, що пенсійному органу не надано довідку про суддівську винагороду.

Отже, загалом право позивача на такий перерахунок за періоди з 01 січня 2021, 2022, 2023 та 2024 року відповідачем не заперечується.

Фактично підставою відмови слугують формальні причини ненадання довідки про суддівську винагороду

З даного приводу суд зазначає, що право судді у відставці на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання визначено законом (ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII). Умовою перерахунку є зміна розміру складових суддівської винагороди судді.

У межах спірних правовідносин такі умови настали і відповідачем не заперечуються, відтак позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за періоди з 01 січня 2021, 2022, 2023 та 2024 року.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що відмова відповідача здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання має наслідком втручання у право на отримання ним щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі, встановленому чинним законодавством, а саме Законом № 1402-VIII, і таке втручання у право позивача не має жодної підстави в національному законодавстві, що свідчить про порушення принципу правової визначеності як складової верховенства права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах Вєренцов проти України (заява № 20372/11), Кантоні проти Франції (заява №17862/91).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання позивачу з 01 січня 2021, 2022, 2023 та 2024 року є протиправними.

З урахуванням наведеного суд вважає обґрунтованими у цій частині позовні вимоги та наявність підстав для їх задоволення.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також суд вказує, що згідно із пунктом 1 частини 2 статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

З аналізу законодавства вбачається, що негайно виконуються рішення про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, тобто умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної суми заробітної плати, з якої можна виокремити її місячний розмір.

За наведених обставин, оскільки права позивача захищені шляхом зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити щомісячне грошове утримання судді у відставці, суд дійшов висновку, що у зверненні рішення суду до негайного виконання необхідно відмовити.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, заявленого позивачем у прохальній частині позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком, тому таке процесуальне питання приймається з урахуванням обставин справи.

Відтак, суд зазначає, що наразі відсутні підстави вважати, що відповідачі ухиляться від обов`язку виконання вимог даного рішення, у зв`язку із чим суд відмовляє у такому клопотанні позивача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 27.02.2024 року № 3621/03-16 про відмову гр. ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити гр. ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленого:

-з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" в розмірі 2270 грн.;

- з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн., установленого на 01.01.2022 року абзацом четвертим статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік";

- з 01.01.2023 по 31.12.2023 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн., установленого на 01.01.2023 року абзацом четвертим статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік";

- з 01.01.2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 грн., установленого на 01.01.2024 року статтею 7 Закону України від 9 листопада 2023 року № 3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь гр. ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.