Справа № 480/5711/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 р. Справа № 480/5711/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, по справі № 480/5711/22

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Сумської митниці від 05.11.2021 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами», на загальну суму 5953,45 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Сумської митниці від 05.11.2021 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів» на загальну суму 13097,59 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 по справі №480/5711/22, прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Сумської митниці від 05.11.2021 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами, - на загальну суму 5953,45 грн та від 05.11.2021 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів - на загальну суму 13097,59 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь ОСОБА_1 7992,40 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Сумська митниця, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що висновки суду про задоволення позову не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 по справі №480/5711/22 винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що у ході документальної перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 22.10.2018 №UA805180/2018/020614, митницею було правомірно взято до уваги листи правоохоронних органів, оскільки інформація, зазначена у вказаних листах, свідчила про неповноту задекларованих позивачем відомостей щодо митної вартості увезеного товару (транспортного засобу) й знайшла своє підтвердження під час перевірки. Також відповідач зазначає про помилковість тверджень суду першої інстанції щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, оскільки така вартість в даному випадку визначалась за основним методом (за ціною договору).

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, він просить апеляційну скаргу Сумської митниці залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 залишити без змін.

У доводах відзиву представник позивача зазначає, що відповідачем неправомірно та всупереч чинному законодавству призначено проведення спірної перевірки на підставі документів, отриманих від Сумської обласної прокуратури та Головного управління Нацполіції в Сумській області. Також, представник позивача вважає, що Сумська митниця, установивши факт сплати позивачем 6528 дол США за придбання автомобіля, дійшла безпідставного висновку щодо неправдивості зазначених декларантом у митній декларації відомостей про вартість товару, оскільки сам лише факт сплати вказаної суми коштів не є доказом того, що вони мають враховуватись як складова митної вартості товару. Крім того, представник позивача зазначає, що відповідачем порушено порядок проведення перевірки, оскільки на період дії карантину, спричиненого виникненням та поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, законодавчо був встановлений мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок платників податків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.10.2018 декларантом ОСОБА_1 було подано до митного оформлення митну декларацію, якою задекларовано придбаний позивачем автомобіль марки VOLKSVAGEN, модель PASSAT, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , 2014 року випуску. У декларації митну вартість товару визначено у розмірі 5238,00 дол. США.

30.09.2021 Сумською митницею Держмитслужби проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 22.10.2018 №UA805180/2018/020614.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 30.09.2021 №07/21/7.24-19/.

Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 законодавства України з питань оподаткування, а саме:

1) ч.ч. 1, 2 ст. 51, п.2 ч.2 ст. 52, ч. 21 ст. 58, ч. 1 ст. 257 та ст. 368 Митного кодексу України, п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 22.10.2018 №UA805180/2018/020614 на загальну суму 4762,76 грн;

2) п. 190.1 ст. 190, п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів (продукції) за митною декларацією від 22.10.2018 №UA805180/2018/020614 на загальну суму 10478,07 грн.

На підставі встановлених у ході перевірки порушень 05.11.2021 Сумською митницею винесено податкові повідомлення-рішення:

№, яким позивачу у зв`язку з порушенням ч.ч. 1, 2 ст. 51, п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 21 ст. 58, ч. 1 ст. 257 та ст. 368 Митного кодексу України, п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами», на загальну суму 5953,45 грн;

№, яким позивачу у зв`язку з порушенням ч.ч. 1, 2 ст. 51, п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 21 ст. 58, ч. 1 ст. 257 та ст. 368 Митного кодексу України, п. 36.1 ст. 36, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів» на загальну суму 13097,59 грн.

Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що листи правоохоронних органів, на підставі яких здійснювалася перевірка правильності визначення митної вартості товарів, в розумінні ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України не є інформацією, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів. Також, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було допущено порушення вимог п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, оскільки документи, надані декларантом до митниці під час здійснення митних формальностей, містили достовірні відомості стосовно ціни імпортованого товару, не містили ознак підробки чи виправлення, розбіжностей, були прийняті митним органом і на їх підставі прийнято рішення про застосування для визначення митної вартості товару другорядного (резервного) методу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 1 Митного кодексу України (далі МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

10 квітня 2008 року Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ), чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ.

Згідно з частиною першою статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо митної документації.

Відповідно до положень Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у редакції протоколу від 26.06.1999, до якого Україна приєдналася Законом України від 05.10.2006 № 227-V) основними принципами митного оформлення є мінімізація процедур митного контролю для випуску товарів.

Таким чином, на міжнародному та національному рівні закріплено принцип мінімального та вибіркового митного втручання на етапі пропуску та під час здійснення митного оформлення для скорочення часу на митні формальності з метою сприяння міжнародному товарообігу та суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності.

В той же час, відповідно до статті 17 Угоди про застосування статті 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання. Тому, разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення. Зазначене право митних органів закріплене у стандартному правилі розділу 2 Міжнародної Конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, зокрема: митна служба має можливість досягнення платежів шляхом здійснення поглибленого аудиту після закінчення операцій митного контролю. Відповідно до пункту 4.14 зазначеної Конвенції у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.

Статтею 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (частини перша статті 345 МК України).

Частиною третьою та шостою статті 345 МК України передбачено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення, зокрема, документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи, зокрема щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Відповідно до статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Отже, з аналізу пункту 1 частини другої статті 351 МК України вбачається, що митному органу надається право на проведення документальної невиїзної перевірки у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу наступних документів:

-електронних копій митних декларацій,

-інформації, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності,

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що наказом Сумської митниці від 20.09.2021 № 115 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, призначено проведення з 27.09.2021 по 28.09.2021 документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 22.10.2018 №UA805180/2018/020614.

Зі змісту листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 вбачається, що у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000189 від 11.09.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.364 Кримінального кодексу України встановлено, що в зоні діяльності митного поста «Суми Центральний» проводилося митне оформлення вантажних відправлень автомобілів, що надходили морським шляхом на адреси громадян. При цьому, при визначення митної вартості транспортування автомобіля до кордону України та витрати на страхування тощо не враховувалися, або враховувались не в повному обсязі. Вказане призвело до можливого не нарахування митних платежів до Державного бюджету України. Досудовим розслідуванням також встановлені інші факти можливих аналогічних порушень та неврахування при призначенні митної вартості комісії, яка сплачувалась при купівлі транспортних засобів на аукціонах США. Відтак, Сумській митниці було надіслано копії інвойсів та транспортні засоби, складені продавцями/відправниками товарів, на підставі яких здійснювались перекази грошових коштів громадянами, у тому числі громадянином ОСОБА_1 .

Отже, документальна невиїзна перевірка призначена митним органом за наслідками аналізу електронної копії митної декларації позивача з урахуванням інформації та документів, отриманих від Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Відповідно до частини четвертої статті 334 МК України, зокрема, правоохоронні органи України відповідно до законодавства, на письмові запити органів доходів і зборів або з власної ініціативи інформують органи доходів і зборів про наявні відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Оскільки позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля митному органу не надавалися документи, про які повідомлялось у листах правоохоронних органів, у відповідача за наслідками аналізу електронної копії митної декларації із співставленням з цими документами, виник обґрунтований сумнів щодо можливого порушення позивачем законодавства України з питань митної справи, а тому колегія суддів доходить висновку, що Сумською митницею в даному випадку обґрунтовано призначено документальну невиїзну перевірку за наявності підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.336, п.1 ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351 МК України.

Відтак, твердження суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для проведення спірної документальної перевірки в розумінні ч. 2 ст. 351 МК України, колегія суддів вважає помилковими.

Переходячи до аналізу суті порушень законодавства України з питань митної справи при митному оформленні автомобіля громадянином України ОСОБА_1 , встановлених в ході перевірки, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом "а" та пунктом "b" частини 2 статті 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі передбачено, що:

а) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

b) під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів визначено статтею 368 МК України, частиною другою якої встановлено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини першої статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Частиною другою вказаної статті визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною другою статті 53 МК України перелічено документи, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, такі як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування. - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частин першої та другої статті 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Частиною двадцять першою статті 58 МК України зазначено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Відповідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявляння за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.

Отже, митною вартістю є вартість товару, що фактично сплачена за товар. При цьому доказами, що підтверджують таку сплату та відповідно митну вартість, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Як вбачається з акту перевірки, складеного Сумською митницею, при проведенні перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 22.10.2018 №UA805180/2018/020614 встановлено, що до митного оформлення декларантом/уповноваженою особою надавались: інвойс на купівлю товару від 09.08.2018 на суму 5238,00 дол. США; документ про право власності на пошкоджений транспортний засіб (SALVAGE CERTIFICATE) від 22.07.2018 № 160345R; коносамент від 15.08.2018 №18126874 (контейнер MOTU0219668 40 HC), доставка з Newark (США) до порту м. Одеса (Україна); платіжний документ (квитанція про сплату митних платежів від 16.10.2018 №QS73370301, платник: ОСОБА_1 , призначення: попередня оплата за митне оформлення ТЗ); інші документи, необхідні для митного оформлення.

За митною декларацією від 22.10.2018 №UA805180/2018/020614 здійснено митне оформлення товару «Автомобіль легковий, бувший у використанні - 1 шт. Марка VOLKSWAGEN; модель PASSAT. Номер кузова (VIN): НОМЕР_1 . Календарний рік виготовлення: 2014. Модельний рік виготовлення 2015. Тип двигуна бензиновий. Робочий об`єм циліндрів двигуна 1798 см3» та випущено товар у вільний обіг.

Митна вартість товару визначена декларантом/уповноваженою особою за основним методом, за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) на рівні 5238 дол. США (еквівалент 147617,32 грн за курсом Національного банку України на дату подачі декларації: 1 дол. США= 28, 182001 грн.).

Висновки суду першої інстанції, що митна вартість товару була самостійно визначена митним органом за резервним методом, а тому у митного органу відсутні підстави для донарахування податкових зобов`язань, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки такі висновки не підтверджені матеріалами справи, в яких відсутнє рішення відповідача про визначення митної вартості поставленого товару за резервним методом. При цьому, як у відзиві на апеляційну скаргу так і акті перевірки відповідачем зазначалося, що митна вартість товару була визначена позивачем за першим методом (ціною договору), за яким і було здійснено митне оформлення товару.

При цьому, як встановлено під час перевірки, складовими визначеної декларантом митної вартості автомобіля були: сума продажу транспортного засобу: 5238 дол. США відповідно до інвойсу від 09.08.2018 №UA030824, який зазначено у графі 44 митної декларації; послуги морських перевезень до кордону України (порт Одеса) 400 дол. США.

Поряд із тим, за результатами опрацювання інформації, отриманої від Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області, відповідачем у ході перевірки встановлено, що через АТ КБ "ПриватБанк" NYKONENKO YEVHEN SERHIIOVYCH здійснив сплату коштів за платіжним дорученням від 10.08.2018 (SW24I801O32395) у розмірі 6528,00 дол. США на рахунок INTERTRADE INC 7751 W88TH ST US BRIDGEVIEW IL згідно з інвойсом НОМЕР_2 за купівлю автомобіля марки VOLKSVAGEN PASSAT, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 . Зазначений платіж був здійснений за товар (транспортний засіб), логістичні, консультативні, транспортні послуги з доставки транспортного засобу марки VOLKSVAGEN, модель PASSAT, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , в контейнері НОМЕР_3 за коносаментом від 15.08.2018 № 18126874, доставка з Newark (США) до порту м. Одеса (Україна). При цьому, в митній декларації заявлено неповні відомості щодо митної вартості легкового автомобіля. Таким чином, перевіркою встановлено недекларування в повному обсязі фактурної вартості товару (транспортного засобу), яка фактично сплачена громадянином ОСОБА_1 за товар, інші послуги за платіжним дорученням від 10.08.2018 (SW24I801O32395) у розмірі 6528,00 дол. США. Відповідно, Сумською митницею зроблено висновок, що на порушення ч. 2 ст. 51, п. 2 ч. 2 ст. 52 та ч. 1 ст. 257 МК України платником податків/декларантом занижено базу оподаткування товару.

Отже, за результатами аналізу та співставлення відомостей з платіжних доручень, отриманих від правоохоронних органів, з відомостями митної декларації від 22.10.2018 №UA805180/2018/020614, відповідачем встановлено, що дані стосовно найменування товару, ідентифікаційний номер (VIN), рік випуску транспортного засобу, номер контейнера, номер вантажного відправлення співпадають, отже сума коштів, зазначена в платіжному дорученні, стосується саме задекларованого транспортного засобу.

Проте, як було встановлено відповідачем в ході перевірки відповідачем, даний платіжний документ позивачем (декларантом) до митного оформлення не надавався всупереч вимог частини другої статті 53 МК України.

При цьому, в платіжному дорученні від 10.08.2018 (SW24I801O32395) на суму 6528 дол. США чітко зазначено, що сплату коштів здійснено за транспортний засіб марки VOLKSVAGEN PASSAT, номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , INV НОМЕР_2 , який саме і придбавався позивачем. Проте, до митного оформлення позивачем було надано інвойс від 09.08.2018 на суму 5238,00 дол. США, а не банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, як того вимагає ст. 53 МК України. Будь-яких інших доказів на підтвердження оплати за вказаний товар позивачем не надано, а тому вказане платіжне доручення підтверджує дійсну вартість придбаного позивачем транспортного засобу.

Відтак визначення митної вартості товару на підставі інвойсу від 09.08.2018 свідчить про недекларування в повному обсязі фактурної вартості товару через неврахування декларантом фактично сплаченої за платіжним дорученням від 10.08.2018 вартості товару.

Відповідно до частини восьмої статті 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.

Згідно пункту 1 частини першої статті 279 МК України базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалорні ставки мита, є митна вартість товарів.

Відповідно статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно з пунктом 190.1. статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МК України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно до пункту 187.8. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Частиною другою статті 293 МК України встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

З аналізу наведених норм вбачається, що не виявлення митним органом під час митного оформлення порушень законодавства не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому. Встановлення митним органом факту заниження митної вартості є підставою для нарахування платнику податків податкового зобов`язання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення ч. 1 та ч. 2 ст. 51, п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 21 ст. 58, ч. 1 ст. 257 та ст. 368 МК України, п. 36.1 ст. 36 ПК України, та до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита, а також до порушення п. 190.1 ст.190, п.36.1 ст.36 ПК України - заниження податкових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) за митною декларацією від 26.10.2018 №UA805180/2018/022056.

Водночас, колегія суддів вважає помилковим застосування Сумською митницею штрафних санкції до позивача відповідно до п.123.2 ст. 123 ПК України в розмірі 25 %, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим зобов`язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України).

Суд зазначає, що факт сплати митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, внаслідок зазначення у митній декларації недостовірних відомостей, є підставою для донарахування недоплачених податкових зобов`язань (митних платежів).

При цьому, з огляду на те, що має місце факт подання недостовірних відомостей щодо митної вартості транспортного засобу, внаслідок чого митні платежі сплачено не у повному обсязі, згідно з пунктом 54.4 статті 54, пунктом 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 ПК України контролюючий орган зобов`язаний був самостійно визначити суму грошових зобов`язань та донарахувати штрафні санкції.

В даному випадку підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало не визначення більшого розміру митної вартості товару, а сплата митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у спірних правовідносинах держава не може нести тягар у вигляді недоплачених митних платежів і обов`язкового збору, так як їх несплата в повному обсязі не була наслідком помилки чи протиправного рішення, дії, бездіяльності відповідальних посадових осіб митних органів України при проведенні розмитнення транспортного засобу.

Статтею 123 ПК України передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.

Так, відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Положеннями п.123.2 ст. 123 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З наведеного, можна зробити висновок, що застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України, можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПК України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України.

При цьому згідно з абзацом другим зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, з системного аналізу вищевикладених норм, можна зробити висновок, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо стверджують, що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.

Своєю чергою, як визначено п. 112.2 ст. 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Положення пункту 109.3 статті 109 ПК України містять вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2, 123.3 та 123.5 статті 123 ПКУ, пунктами 124.2, 124.5 статті 124 ПК України, а також пунктами 125-1.2, 125-1.4 статті 125-1 ПК України. І всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.

Інші склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПК України, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності.

Матеріали справи, зокрема розрахунок податкового зобов`язання зі сплати митних платежів у зв`язку заниженням митної вартості товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 22.10.2018 №UA805180/2018/020614, а також власне акт перевірки, не містять доказів того, що позивач удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, встановлених ПК України та МК України.

Тобто відповідачем жодним чином не обґрунтовано правомірність застосування до платника податку саме п. 123.2 ст. 123 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

При цьому висновки контролюючого органу в акті перевірки та спірних податкових повідомлення-рішеннях про умисність дій позивача з посиланням на те, що дії позивача не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, встановлених ПК України та МК України, зокрема, що позивач мав можливість дотриматися норм чинного законодавства (надати до митного оформлення первинні документи про сплату за транспортний засіб та його транспортування, однак не вжив достатніх заходів для цього через те що, він діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності), не є доказами наявності умислу в діях платника податку, а лише свідчать про помилкове застосування позивачем приписів діючого законодавства щодо визначення митної вартості товару.

Отже, оскільки відповідачем не надано доказів та не доведено факт умислу в діяннях позивача, то колегія суддів вважає, що застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України контролюючим органом є протиправним.

За таких обставин, колегія суддів звертає увагу на той факт, що у разі відсутності кваліфікуючої ознаки у вигляді умислу, діяння позивача утворює склад правопорушення, за яке відповідальність має наступати на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 10 відсотків.

Також слід зазначити, що такий розмір є меншим за той, який був передбачений пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, в редакції норми станом на 22.10.2018, тобто на час виникнення спірних правовідносин та до внесення змін до Податкового кодексу України, що вказує на пом`якшення міри відповідальності.

Аналогічний правовий висновок приведено Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 420/4099/22.

Колегія суддів зазначає, що позивачем дійсно не було включено до митної вартості товару суму коштів, сплачену за платіжним дорученням від 10.08.2018 (SW24I801O32395), що призвело до заниження податкових зобов`язань зі сплаті ввізного мита та зі сплати податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів за митною декларацією від 22.10.2018 №UA805180/2018/020614, що є підставою для застосування п. 123.1 ст. 123 ПК України та тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Судом першої інстанції спірним правовідносинам щодо правомірності застосованого до позивача штрафу в частині правопорушення, яке не пов`язано із наявністю вини у поєднанні з умислом, оцінка взагалі не надавалась.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій фактично не встановив обставин справи, не дослідив доказів та не надав належної оцінки спірним правовідносинам в зазначеному вище правовому регулюванні, що свідчить про недотримання принципів процесуального закону.

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 15%. Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованим застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10%.

Отже, податкове повідомлення-рішення Сумської митниці від 05.11.2021 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами», підлягає скасуванню в частині визначення штрафної санкції у сумі 714,41 грн, а податкове повідомлення-рішення від 05.11.2021 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів» підлягає скасуванню в частині визначення штрафної санкції у сумі 1571,70 грн.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що спірна перевірка була проведена з порушенням приписів підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, підпунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Разом з тим, Законом України від 16.01.2020 №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» пункт 75.1 статті 75 ПК України доповнено абзацом третім такого змісту: "Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України". Зазначений Закон набрав чинності 23.05.2020.

Підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 ПК України визначено, що контролюючими органами є митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони.

Виходячи із викладеного, мораторій щодо проведення перевірок, встановлений підпунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, з 23.05.2020 не розповсюджується на перевірки, що проводяться митними органами, а тому є необґрунтованими твердження позивача про те, що зазначена перевірка в порушення підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, була проведена митним органом під час дії мораторію.

Щодо доводів позивача про недотримання митним органом визначеного ст. 102 ПК України 1095 денного строку для донарахування позивачу податкових зобов`язань колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 345 МК України документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

За приписами п. 102.1. ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, зі змісту вказаних норм випливає, що митний орган може провести перевірку платника податків та визначити суму грошових зобов`язань у випадках визначених законом не пізніше закінчення 1095 з дня що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Згідно матеріалів справи митне оформлення транспортного засобу позивача було здійснено на підставі митної декларації від 22.10.2018 року, в той же час податкове повідомлення рішення прийнято відповідачем 05.11.2021 р. тобто у строк понад 1095 днів.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами позивача, що спірне податкове повідомлення рішення було прийнято після спливу 1095 днів з часу подання митної декларації, однак вважає, що відповідачем не було пропущено визначений ст. 102 ПК України строк у зв`язку з наступним.

Законом України від 13.05.2020 р. № 591 ХІ внесено зміни до Податкового кодексу України щодо термінів перебігу строків давності, визначених ст. 102 ПК України, зокрема встановлено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу (абзац 11 п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «перехідні положення» ПК України).

З огляду на вказані норми, починаючи з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, зупинився перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 1 МК України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

За приписами ч. 12. ст. 354 МК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником митного органу або його заступником з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.

Таким чином, відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, в тому числі щодо строків визначення митними органами податкових зобов`язань за податковими повідомленнями рішеннями, визначені Податковим кодексом України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що строки визначення податкових зобов`язань визначених ст. 102 ПК України не були порушені відповідачем з огляду на зупинення перебігу строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Змінами внесеними до Податкового кодексу України відповідно до Закону України від 16.01.2020 року за № 466-ІХ, який набрав чинність 23.05.2020 р., визначено, що види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Отже, починаючи з 23.05.2020 року правове регулювання проведення митним органом перевірки визначається Митним кодексом України та дія мараторію на проведення перевіркиё визначена Податковим кодексом України на митні органи не розповсюджується. Проте, зазначена норма не містить приписів щодо не поширення ст. 102 та абзацу 11 п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України на порядок та строки визначення митними органами податкових зобов`язань платників податків.

Крім того, у відповідності до п.п. 102.3.2. п. 102.3 ст. 102 ПК України відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого контролюючому органу згідно із законом та/або рішенням суду заборонено проводити перевірку (перевірки) платника податків.

При цьому, з огляду на запровадження підпунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020, який припинив свою дію на правовідносини митних органів с платниками податків 23.05.2020 року у зв`язку з набуттям чинності Закону України від 16.01.2020 року за № 466-ІХ, то за таких обставин строки встановлені ст. 102 ПК України для визначення податкових зобов`язань митними органами були зупинені у період з 18.03.2020 року по 22.05.2020 року та вказаний період не повинен приймати участь в обрахунку строків визначення податкових зобов`язань визначених ст. 102 ПК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що строки визначення податкових зобов`язань відповідачем не порушені.

Доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу щодо порушення принципу юридичної визначеності при прийнятті ухвали про поновлення строку на апеляційне оскарження колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи встановлено, що оскаржуване рішення було прийнято Сумським окружним адміністративним судом 24.02.2023 року.

Із апеляційною скаргою відповідач звернувся вперше 24.03.2023 року, тобто в межах строків визначених законом.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 р. апеляційну скаргу Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 року по справі № 480/5711/22 залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2023 року апеляційну скаргу Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 року по справі № 480/5711/22 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень повернуто скаржнику.

Між тим, апелянтом 05.05.2023 р. було сплачено судовий збір у розмірі 1 190, 88 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 року з наданої платіжної інструкції №614 від 04.05.2023 року, тобто у строки визначені Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 р.

26.05.2023 року Сумською митницею вдруге подано апеляційну скаргу на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 року по справі № 480/5711/22 разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. В зазначеному клопотанні відповідач посилається на те, що вимоги ухвали про залишення без руху були виконані своєчасно в строки встановлені судом.

Враховуючи те, що відповідачем були усунуті недоліки апеляційної скарги в строки встановлені ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 р. та те, що вдруге апеляційну скаргу подано без затримок та зайвих зволікань, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 по справі №480/5711/22 прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Сумської митниці від 05.11.2021 № та від 05.11.2021 № в частині визначення штрафних санкцій на суму 714,41 грн та 1571,70 грн відповідно, а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 по справі № 480/5711/22 - скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Сумської митниці від 05.11.2021 № в частині визначення штрафних санкцій на суму 714,41 грн та податкового повідомлення-рішення від 05.11.2021 № в частині визначення штрафних санкцій на суму та 1571,70 грн.

Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 по справі №480/5711/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова Л.В. Любчич