Справа № 371/621/24
Суддя: Капшук Л. О.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

20.06.2024 Єдиний унікальний № 371/621/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Миронівка

ЄУН 371/621/24

Провадження № 2-а/371/24/24

Миронівський районний суд Київської області в складі судді Капшук Л.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 364/3 від 21 березня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 210-1 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2024 року, головуючим суддею з розгляду адміністративної справи визначено суддю ОСОБА_3

У прохальній частині позовної заяви після розділу «Додатки» позивач вказав: «Зарані повідомляю, про недовіру слухати справу суддею Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_3 з наведених вище підстав».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами для недовіри судді ОСОБА_1 вважає те, що «Після розміщеної інформації (відеозапис) позивачем в мережі інтернет про спільне вживання рідини схожої на коньяк за участі судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та начальника СВ № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 ОСОБА_3 вирішила спільно з начальником ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області полковником поліції Мельниченком мені мститися, шляхом вигадування різного роду нібито правопорушень за моєю участю, які останні надаючи незгасні вказівки намагаються впровадити в життя через підлеглих поліцейських та працівників ТЦК та СП.»…«Дана постанова як і проведені у моєму домоволодінні обшуки з нанесенням мені тілесних ушкоджень поліцейськими та розміщення у мережі інтернет мого фото в трусах - є наслідком помсти судді ОСОБА_3 та начальника відділу поліції ОСОБА_5 . Це є істинною підставою для винесення оскаржуваної постанови. Саме тому прогнозовано у майбутньому будуть виноситися аналогічні незаконні постанови для можливості оголосити мені підозру, яку мріє впровадити в життя суддя ОСОБА_3 та поліцейський ОСОБА_5.»

Ухвалою судді ОСОБА_3 від 03 травня 2024 року визнано необґрунтованою заяву про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду адміністративної справи ЄУН 371/621/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3 передано для вирішення відводу у відповідності до вимог частини 4 статті 40 та частини 1 статті 33 КАС України.

Ухвала судді від 03 травня 2024 року обґрунтована тими підставами, що, позивач у позовній заяві не навів конкретні факти та не надав достовірні докази, які свідчать про те, що описані ним в позовній заяві події щодо «помсти судді ОСОБА_3 » взагалі мали місце і такі події пов?язані з активними діями судді ОСОБА_3 , які дають підставу для висновків про наявність ознак упередженості, необ?єктивності судді при розгляді справи, у якій заявлено відвід, чи ознак прямої або опосередкованої заінтересованості судді у результатах розгляду цієї справи. Заявник не вказав на конкретні, фактичні та об?єктивні зовнішні ознаки поведінки судді ОСОБА_3 , які б стали підставою для його припущень щодо її неупередженості. Зміст викладених ОСОБА_1 мотивів недовіри до судді ОСОБА_3 зводиться до його припущень, заснованих на певних подіях в його житті і, ймовірно, - на власних переконаннях та моделюванні поведінки судді на підставі особистісного психоемоційного стану, викликаного цими подіями, а не керуючись реальними фактами.

Позивач проектує модель можливої власної поведінки за певних обставин на поведінку судді та наводить припущення щодо переконань та дій судді, які не підтверджені жодним реальним доказом чи встановленим фактом. Посилання позивача на упередженість судді ОСОБА_3 через розміщення ним інформації (відеозапису) у мережі Інтернет не можна вважати об?єктивно обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях та суб?єктивній оцінці позивачем обставин цих подій та їх наслідків. Позовна заява та додані до неї письмові докази не містять жодних фактів чи доказів, які можна було перевірити або підтвердити, і які свідчили б про вчинені суддею ОСОБА_3 активні дії чи бездіяльність щодо позивача, які викликали б сумнів у об?єктивності чи неупередженості судді. Отже, позивачем не доведено, що поведінка судді ОСОБА_3 дає об?єктивні підстави вважати, що вона не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості під час розгляду справи, не наведено фактів неможливості ухвалення нею об?єктивного рішення у справі.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Кириленко О.М. від 17 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Мотивуючи ухвалу від 17 травня 2024 року, суддя Кириленко М.О. зазначила, що наведенні позивачем твердження мають характер припущення, не підтверджені належними та допустимими доказами. Доводи про необ?єктивність судді та її помсту є надуманими, такими, що ґрунтуються на припущеннях позивача, що не є підставою для відводу судді. Будь-яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об?єктивності судді та викликали сумнів у її неупередженості при розгляді справи, заявником не надано і з матеріалів справи та доводів заяви про відвід не встановлено.

Тож, наведені позивачем обставини, якими він обґрунтував заяву про відвід судді, не знайшли свого підтвердження, за змістом вказаних рішень, відсутні підстави для висновку про наявність визначених статтею 36 КАС України передумов для відводу судді ОСОБА_3

03 червня 2024 року до обліково-статистичної картки на судову справу ЄУН 371/621/24 приєднано заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3, заява передана судді для вирішення питання, порушеного у заяві.

Заяву позивач мотивував тими підставами, що між ним та суддею ОСОБА_3 наявні конфліктні стосунки на професійній основі, які тривають з 2019 року через те, що він у 2021 році звертався до Вищої ради правосуддя зі скаргою на дії судді ОСОБА_3 . Внаслідок цього за його переконанням вказаною суддею спільно з начальником ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 відносно його родини організовано репресії.

Вважає, що оскаржувана постанова по цій справі винесена завдяки негласним домовленостям вказаної судді з метою реалізації йому помсти за розміщене ним відео у мережі інтернет про позапроцесуальні стосунки її з поліцією, що яскраво відображає усю суть довіри до судді ОСОБА_3 . Він переконаний, що у майбутньому вказана суддя намагатиметься не відкривати провадження з метою позбавити його можливості оскаржити постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний відвід не пов?язаний з його незгодою щодо прийнятих суддею процесуальних рішень, навпаки він має стійке внутрішнє переконання про відсутність безсторонності судді під час розгляду справи. Ці обставини вважає такими, що унеможливлюють її участь у розгляді даної справи.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 05 червня 2024 року заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3 залишено без розгляду. Дослідивши зміст підстав для висловлення недовіри головуючому судді ОСОБА_3, які викладені ОСОБА_1 у тексті поданої 03 червня 2024 року заяви про відвід, суд дійшов висновку, що повторно подана позивачем заява про відвід обґрунтована тими ж обставинами і підставами, які були викладені в позовній заяві та на які позивач вже посилався як на підстави для висловлення недовіри судді ОСОБА_3 .

Зазначені підстави і обставини, якими позивач обґрунтовує підстави для відводу судді ОСОБА_3 , були предметом дослідження і розгляду під час постановлення ухвал суддею ОСОБА_3 від 03 травня 2024 року та суддею Кириленко М.О. від 17 травня 2024 року. В постановлених ухвалах наведені підстави та мотиви, з яких судді дійшли висновку про необґрунтованість заявленого позивачем відводу судді ОСОБА_3

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18 червня 2024 року до обліково-статистичної картки на судову справу ЄУН 371/621/24 приєднано заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3, заява передана судді для вирішення питання, порушеного у заяві.

Підставами для відводу судді ОСОБА_3 в поданій заяві позивач зазначив те, що він бажає надати суду пояснення свідків, у яких підтверджується факт, що у його присутності ніхто не виносив оскаржувану постанову відповідача, що є порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, підставою для скасування оскаржуваної постанови та способом захисту його порушених справ. Однак він має стійке внутрішнє переконання що суддя ОСОБА_3 у позапроцесуальний спосіб зв?яжеться із начальником поліції ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, а той із відповідачем, де спільно будуть впливати на свідків з метою зміни пояснень та формування підстав для відмови у задоволенні суддею ОСОБА_3 заявлених ним позовних вимог під час розгляду справи. Він констатує, що суддя ОСОБА_3 є зацікавленою особою у розгляді даної справи, оскільки йому очевидна її майбутня відмова у задоволенні його позовних вимог, тому що це є формою здійснення помсти йому за відображену в мережі інтернет інформацію позапроцесуальних стосунків судді ОСОБА_3 із працівником поліції, докази якого містяться за вказаним у заяві посиланням.

Вказав, що «суддя ОСОБА_3 є повністю зацікавленою особою, що серед іншого випливає із відмови у розгляді заяви про відвід, так суддя ОСОБА_3 навіть його не розглянула, доцільно акцентувати увагу на іншому попередньо заявленому відводі у даній справі судді ОСОБА_3 , який розглядала суддя Кириленко М.О., яка аналогічно як і суддя ОСОБА_3 фігурує на відео під час позапроцесуальних стосунків із працівниками поліції, які на сьогоднішній день де факто є одним цілим з відповідачем».

Також вказав, що йому стало відомо від адвоката Іжака О.І., що суддя ОСОБА_3 подала до Вищої ради правосуддя скаргу відносно нього у інших процесах. Тому про довіру розглядати дану справу за участі суддів Кириленко М.О. та ОСОБА_3 не доводиться.

Дослідивши зміст поданої позивачем заяви про відвід головуючому судді, суд дійшов таких висновків.

Частинами 1-3 статті 39 КАС України передбачено, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов?язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Суд ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, залишає заяву про відвід, яка повторно подана з тих самих підстав, без розгляду.

За правилами частини 1 статті 40 КАС України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до частин 2-3 даної статті, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частиною 4 статті 40 КАС України встановлено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Дослідивши зміст підстав для висловлення недовіри головуючому судді ОСОБА_3, які викладені ОСОБА_1 у тексті позовної заяви, суд дійшов висновку, що позивач втретє подає заяву, обґрунтовуючи свої доводи тими ж обставинами і підставами, які були викладені в позовній заяві та заяві про відвід судді, поданій 03 червня 2024 року, та на які позивач вже посилався як на підстави для висловлення недовіри судді ОСОБА_3 .

Зокрема йдеться про обставини позапроцесуальних стосунків судді ОСОБА_3 із працівником поліції, на підтвердження яких позивач навів посилання в мережі інтернет, яке є неактивним, а також фотокартку, на якій суддя ОСОБА_3 відсутня. Також до таких обставин належать суб?єктивні міркування позивача щодо результатів розгляду справи, які будуються виключно на його припущеннях і не підтверджені жодними об?єктивними доказами.

Зазначені підстави і обставини, якими позивач обґрунтовує підстави для відводу судді ОСОБА_3, були предметом дослідження і розгляду під час постановлення ухвал суддею ОСОБА_3 від 03 травня 2024 року та суддею Кириленко М.О. від 17 травня 2024 року. В постановлених ухвалах наведені підстави та мотиви, з яких судді дійшли висновку про необґрунтованість заявленого позивачем відводу судді ОСОБА_3 з цих підстав.

Тож в цій частині подана позивачем заява про відвід головуючого судді ОСОБА_3 не підлягає розгляду на підставі частини 3 статті 39 КАС України.

Разом з тим позивач ОСОБА_1 також в заяві про відвід головуючому судді від 18 червня 2024 року навів обставини та підстави, які ще не були предметом розгляду. Зокрема, позивач вказав на недовіру судді розглядати справу в зв?язку з тим, що йому стало відомо від адвоката Іжака О.І. про звернення судді ОСОБА_3 зі скаргою до Вищої ради правосуддя відносно позивача у інших процесах.

Суд вважає, що заявлений позивачем ОСОБА_1 з цих мотивів відвід судді ОСОБА_3 є безпідставним.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтями 36, 37 КАС України.

Зокрема, за змістом частини 1 статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Частинами 2 - 4 даної статті визначено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Тож з урахуванням приписів статті 36 та частини 3 статті 39 КАС України особа, яка звертається із заявою про відвід повинна вмотивувати наявність обставин, які об?єктивно свідчать про ймовірну упередженість або необ?єктивність судді або навести підстави для сумніву в неупередженості або об?єктивності судді при розгляді справи, у якій заявлено відвід, а також вказувати на можливу заінтересованість судді у розгляді справи.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Приписами частини 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов?язків, визначених процесуальним законом.

Суддя зобов?язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону, з дотриманням засад і правил судочинства (частина 7 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Неупереджений розгляд справи є основним обов`язком судді. Таке положення закріплене в статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням ХІ (черговим) з?їздом суддів України 22 лютого 2013 року.

Відповідно до приписів пунктів 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню на підставі частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб?єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» зазначив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб?єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об?єктивного критерію, тобто з?ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об?єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

В пункті 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Білуха проти України» вказано, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб?єктивним та об?єктивним критеріями. Відповідно до суб?єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об?єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. При вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об?єктивно обґрунтованими (п. 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його упередженості» є оціночним тлумаченням, його використання залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує.

У пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року зазначено, що професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд.

У змісті заяви про відвід позивач вказав, що долучає до заяви сканкопію рішення Вищої ради правосуддя за скаргою судді ОСОБА_3 відносно позивача, натомість долучив сканкопію листа Вищої ради правосуддя від 28 травня 2024 року вих. № 17243/0/9-21, адресованого адвокату Іжаку О.

На підставі частини 1 статті 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», право на звернення із скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа.

Відповідно до статті 108 наведеного Закону, дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.

Згідно з приписами статті 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя здійснюють дисциплінарні провадження щодо суддів.

Наведені норми вказують на те, що зі скаргою до Вищої ради правосуддя може звернутися будь-яка особа, проте скарга може бути подана лише на дії або бездіяльність суддів, дисциплінарне провадження здійснюється лише щодо суддів.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не займає посаду судді, то скарга на його дії до Вищої ради правосуддя не може бути подана.

За змістом сканкопії листа Вищої ради правосуддя від 28 травня 2024 року вих. № 17243/0/9-21, адресованого адвокату Іжаку О., який долучено до заяви про відвід, член Вищої ради правосуддя інформував адвоката про проведення перевірки відомостей, викладених у повідомленні судді ОСОБА_3 про втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя.

Лист адвокату було скеровано з метою встановлення факту набуття ОСОБА_1 статусу помічника чи стажиста адвоката Іжака О., перебування з ним у трудових відносинах.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні утримуватися від заяв та дій, що можуть підірвати незалежність судової влади.

Згідно зі статтею 48 зазначеного Закону, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Встановлення на конституційному рівні гарантій незалежності та недоторканності суддів є важливою та обов`язковою запорукою належного виконання ними свого професійного обов`язку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Згідно правил частини 4 статті 48 та пункту 9 частини 7 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора упродовж п`яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання.

Тож повідомлення про втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя є обов?язком судді, реалізація якого спрямована на забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя.

Всі заяви про відвід судді ОСОБА_3 обґрунтовані позивачем тими обставинами, що він створив і розмістив в мережі інтернет інформацію у формі відеороликів, фото та текстових повідомлень, яка начебто, на його суб?єктивну думку, викриває суддю ОСОБА_3 в позапроцесуальних стосунках з працівниками поліції та іншим чином дискредитує суддю. На думку позивача факт розміщення ним такої інформації повинен спонукати суддю до виникнення у неї упередженого ставлення до нього та ухвалення нею у майбутньому рішення суду не на його користь.

Оскільки розміщена ОСОБА_1 інформація не містила жодних фактичних даних та доказів, суддя розцінила дії ОСОБА_1 із збирання, зберігання, використання і поширення такої інформації про неї, як втручання у здійснення правосуддя, вплив на суддю у такий спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, а також штучне створення підстав для заявлення відводів судді ОСОБА_3 у всіх справах, де бере і буде брати участь ОСОБА_1 , обґрунтовуючи такі відводи тими обставинами, що суддя має до нього неприязне відношення через розміщені публікації.

Як вбачається з мотивів поданих ОСОБА_1 заяв про відвід судді у цій справі така оцінка його дій була не безпідставною, адже всі заявлені відводи обґрунтовані твердженням позивача про факт розміщення ним дискредитуючої на його думку інформації про суддю.

Тож, керуючись правилом частини 4 статті 48 та пункту 9 частини 7 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов?язана була звернутися з повідомленням про втручання в її діяльність як судді щодо здійснення правосуддя.

Стверджуючи про недовіру судді ОСОБА_3 здійснювати розгляд цієї справи через наявну скаргу, позивач у заяві про відвід головуючого судді не вказав на конкретні, фактичні та об?єктивні зовнішні ознаки поведінки судді ОСОБА_3 , які б стали підставою для його припущень щодо її упередженості чи необ?єктивності під час розгляду цієї справи за його позовом.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суддя ОСОБА_3 не може бути безсторонньою, неупередженою та об?єктивною через зазначені вище обставини, є виключно його припущенням, заснованим на особистих суб?єктивних морально - етичних принципах і проектуванні таких принципів та його особистої поведінки за таких обставин на можливу поведінку судді.

Разом з тим, суддя ОСОБА_3 під час здійснення правосуддя керується морально - етичними принципами та професійними навиками, які дозволяють їй здійснювати розгляд цієї та інших справ безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, незалежно від дій учасників справи, в тому числі ОСОБА_1 . Тому позиція ОСОБА_1 є важливою, але не вирішальною, оскільки його суб?єктивні припущення, які не підтверджені жодним реальним доказом чи встановленим фактом, не можуть вважатися об?єктивно обґрунтованими.

Отже, позивач не довів, що поведінка судді ОСОБА_3 дає об?єктивні підстави вважати, що вона не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості під час розгляду справи, не навів фактів неможливості ухвалення суддею об?єктивного рішення у справі.

Тож, наведені позивачем обставини, якими він обґрунтував заяву про відвід судді, не знайшли свого підтвердження, тому відсутні підстави для висновку про наявність визначених статтею 36 КАС України передумов для відводу судді ОСОБА_3

У судді ОСОБА_3 відсутні особиста прихильність або упередження до сторін, процесуальні рішення нею ухвалювалися відповідно до правил ЦПК України, тому задоволення заяви про відвід з підстав його суб?єктивних припущень призведе до безпідставного фактичного самоусунення судді від здійснення правосуддя у зазначеній справі та затягування розгляду справи, що суперечить основоположним принципам судочинства.

Оскільки заява про відвід надійшла до початку розгляду справи і суддя дійшла висновку, що заявлений відвід є необґрунтованим, то у відповідності до частини 4 статті 40 КАС України вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 31, 36, 39, 40 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Визнати необґрунтованою заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду адміністративної справи ЄУН 371/621/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Передати заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3 для вирішення відводу у відповідності до вимог частини 4 статті 40 КАС України та частини 1 статті 31 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.О. Капшук