Справа № 520/9633/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

19 червня 2024 р. справа № 520/9633/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григорова Д.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61003, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Харківської міської ради у наданні ОСОБА_1 копії рішення 20 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок» від 22.11.2023 №476/23 з усіма додатками, оформленої листом Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 16.01.2024 № С-3-11/548/180-23.08-39;

- зобов`язати Харківську міську раду надати ОСОБА_1 копію рішення 20 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок» від 22.11.2023 №476/23 з усіма додатками.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні копії рішення 20 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок» від 22.11.2023 №476/23 з усіма додатками, чим порушено його немайнові права та є втручанням у його громадську діяльність.

Ухвалою суду від 18.04.2024р. відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідачем до суду надано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Зауважив, що відмова у задоволенні запиту на інформацію та надання документів здійснювалась виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, розголошення якої через збройну агресію Російської Федерації проти України може спричинити загрозу життю та здоров`ю населення міста, завдати шкоди інфраструктурі міста. Шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Вказано, що збір відповідної інформації в умовах воєнного стану може мати ознаки диверсійної діяльності, спрямованої проти міста та України в цілому, а також бути передумовою готування до вчинення таких злочинів як крадіжка, грабіж, розбій, вимагання, умисне знищення або пошкодження майна.

Позивачем до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він підтвердив раніше викладену правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач зазначив, що, на його думку, може бути обмежено право отримання лише щодо інформації, яка містить державну таємницю, проте запитуване рішення з додатками до нього не мають гриф таємності, отже доступ до них не може бути обмежено.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому останній, підтвердив раніше викладену правову позицію та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд встановив наступне.

Згідно протоколу 20 сесії Харківської міської ради 8 скликання 22.11.2023р. було прийнято рішення «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок» за №476/23.

Відповідно до копії вказаного рішення, наявної в матеріалах справи вбачається, що згідно нього затверджено проекти землеустрою щодо відвезення земельних ділянок та надано земельні ділянки у користуванням особам, зазначеним у додатку 1 до рішення, припинено право користування земельними ділянками особам, зазначеним у додатку 2 до рішення, надано згоду на прийняття до комунальної власності земельних ділянок згідно додатку 4, вирішено укласти договори суперфіцію на земельні ділянки згідно додатку 5.

19.12.2023р. позивачем було направлено до Харківської міської ради запит в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» з проханням направити на його електронну адресу сканкопію рішення 20 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок», яке було розглянуте під № 31 на відповідній сесії з усіма додатками до цього рішення.

Департамент земельних відносин Харківської міської ради, як структурний підрозділ виконавчого комітету Харківської міської ради, розглянув запит позивача та листом від 16.01.2024р. за № С-3-11/548/180-23.08-39 повідомив позивача про відмову у наданні вказаної інформації та копій документів у зв`язку з тим, що вони містять інформацію з обмеженим доступом.

Не погоджуючись з викладеним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про інформацію" від 02.10.1996р. № 2657-XII (далі по тексту - Закон № 2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011р. № 2939-VI (далі по тексту - Закон № 2939-VI).

Згідно з частиною 2 статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати, поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Закон № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У свою чергу, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону "Про доступ до публічної інформації" визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону "Про доступ до публічної інформації", одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно зі статтею 12 Закону № 2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно приписів частини 1 статті 8 Закону № 2939-VI таємною інформацією є інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі.

Інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. (ч. 1, 2 ст. 6 Закону № 2939-VI).

Частиною 5 статті 6 вказаного Закону визначено, не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву").

Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», зі змінами, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, та станом на розгляд даної справи діє.

Відповідно до частин 2 та 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», військовому командуванню разом з військовими адміністраціями, органами виконавчої влади, правоохоронними органами та за участю органів місцевого самоврядування вказано запроваджувати і здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, реалізовувати повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Суд звертає увагу на те, що положення частини 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу.

Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженим лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту».

Відповідно до правової позиції, що викладена у Постанові Пленуму ВАСУ від 29.09.2016р. № 10 належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі статей 7, 8, 9 Закону № 2939-VI відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI (частина друга статті 6, частина перша статті 8, частина перша статті 9, п. 2 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

Зокрема, присвоєння певному документу грифу "для службового користування" (частина друга статті 9 № 2939-VI) саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні запиту на інформацію у ньому, оскільки така підстава не передбачена частиною першою статті 22 Закону № 2939-VI. Аналогічно не може бути відмовлено у доступі до інформації тільки через те, що відповідний вид інформації включено до переліку відомостей, що становлять службову інформацію. Наявність підстав для такої відмови може бути встановлена лише шляхом застосування "трискладового тесту" (пункт 2 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

Так само лише після застосування "трискладового тесту" допустиме обмеження доступу до публічної інформації, заборона на поширення якої встановлена безпосередньо законом.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст "трискладового тесту".

З відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у пункті 1 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI інтересів (далі - правомірні інтереси) відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт 2 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI);

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (пункт 3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI) (щодо визначення суспільного інтересу див. пункт 6.4).

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав "трискладового тесту" означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Тому якщо під час розгляду справи в суді буде з`ясовано, що відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію розпорядник не застосовував "трискладового тесту" або застосував його лише частково, то це є підставою для визнання такої відмови розпорядника протиправною.

Отже, слід дійти висновку, що обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Поряд з цим, суд наголошує на тому, що відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник інформації у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових «трискладового тесту» означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.01.2020р. у справі №806/1959/16, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019р. у справі №9901/249/19.

Окрім того, 01.12.2020р. набрала чинність Конвенція Ради Європи про доступ до офіційних документів, ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів», у відповідності до частини 1 статті 2 якої кожна Сторона гарантує право кожному, без дискримінації за будь-якою ознакою, на доступ, за вимогою, до офіційних документів, що знаходяться в розпорядженні державних органів.

Згідно із частиною 2 статті 2 Конвенції Ради Європи кожна Сторона вживає необхідних заходів у своєму національному законодавстві для впровадження положень щодо доступу до офіційних документів, передбачених цією Конвенцією.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції Ради Європи кожна Сторона може обмежувати право доступу до офіційних документів. Обмеження повинні бути чітко встановлені у законі, бути необхідними у демократичному суспільстві і бути пропорційними цілям захисту: національної безпеки, оборони та міжнародних відносин; громадської безпеки; попередження, розслідування та судового переслідування кримінальної діяльності; дисциплінарного розслідування; перевірки, контролю та нагляду з боку державних органів; приватного життя та інших законних приватних інтересів; комерційних та інших економічних інтересів; економічної, монетарної політики і політики обмінного курсу держави; рівності сторін у судовому провадженні та ефективного здійснення правосуддя; навколишнього середовища, або обговорень всередині державного органу або між такими органами стосовно вивчення питання.

У доступі до інформації, що міститься в офіційному документі, може бути відмовлено у разі, якщо її розголошення завдасть або ймовірно може завдати шкоди хоча б одному з інтересів, перелічених у пункті 1.

Відповідачем згідно наданих суду пояснень зазначено, що рішення 20 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок» від 22.11.2023 № 476/23 містить інформацію про об`єкти інженерної інфраструктури (котельні, електричні підстанції, трансформаторні підстанції, свердловини, насосні станції, станції біоочистки) міста Харкова у дуже великій кількості, інформацію про земельні ділянки, які відводяться для будівництва захисних споруд цивільного захисту, із зазначенням точної адреси та кадастрового номера земельної ділянки, суд зазначає, що оприлюднення та надання такої інформації та документів може мати негативні наслідки спричинення загрози життю та здоров`ю населення міста, завдати шкоди інфраструктурі міста, також може бути передумовою готування до вчинення таких злочинів як умисне знищення або пошкодження майна з ціллю ослаблення держави, територіальної громади або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе значення життєзабезпечення територіальної громади міста Харкова.

Однак, аналізуючи надану позивачу відмову у наданні інформації, оформлену листом від 16.01.2024р. № С-3-11/548/180-23.08-39, суд констатує, що у ній не зазначено якому з перелічених у пункті 1 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам), у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам), яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди, чому ця шкода є істотною, яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації , чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Натомість у вказаному листі від 16.01.2024р. № С-3-11/548/180-23.08-39 структурний підрозділ виконкому Харківської міської ради обмежився лише посиланням на те, що збір інформації в умовах воєнного стану може мати ознаки диверсійної діяльності, спрямованої проти міста та України, отже розглянув наданий запит формально, не навівши конкретних підстав для відмови в його задоволенні.

З урахуванням викладеного, вказану відмову слід визнати протиправною.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 копію рішення 20 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок» від 22.11.2023 №476/23 з усіма додатками, суд зазначає, що згідно висновків Постанові Пленуму ВАСУ від 29.09.2016р. № 10 у разі якщо під час розгляду справи в суді буде з`ясовано, що відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію розпорядник не застосовував "трискладового тесту" або застосував його лише частково, суд також може зобов`язати розпорядника інформації повторно розглянути запит і надати на нього обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2939-VI.

Суд ураховує, що доводи відповідача про уведення в Україні воєнного стану, можливість використання інформації, що міститься в додатках до рішення Харківської міської ради з метою диверсійної діяльності проти України, її обороноздатності заслуговують на увагу в тій мірі, яка зумовлює вихід за межі заявлених позовних вимог, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою належного захисту прав позивача, що зумовлює висновок про зобов`язання відповідача повторно розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 19.12.2023р. та надати на нього обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2939-VI.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Харківської міської ради Харківської області у наданні ОСОБА_1 копії рішення 20 сесії Харківської міської ради Харківської області 8 скликання «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок» від 22.11.2023 №476/23 з усіма додатками, оформлену листом Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Харківської області від 16.01.2024 № С-3-11/548/180-23.08-39;

- зобов`язати Харківську міську раду Харківської області повторно розглянути запит у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 19.12.2023р., наданий ОСОБА_1 та надати на нього обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до частини другої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VI.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Харківської міської ради Харківської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 605,60 (шістсот п`ять гривень) 60 коп. Решту судових витрат залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров