Справа № 440/2776/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 р. Справа № 440/2776/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, повний текст складено 19.03.24 у справі № 440/2776/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування акта,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (далі також відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати акт фактичної перевірки від 02.02.2024 за №004382 ГУ ДПС у Полтавській області та податкове повідомлення-рішення від 20.02.2024 за №5 на суму штрафних санкцій 103 510,50 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування акта залишено без руху; надано позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування акта повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати дану ухвалу, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року про залишення позову без руху не отримував, про ухвалення оскаржуваного судового рішення довідався 13.03.2024 з Єдиного державного реєстру судових рішень та усунув недоліки заявою від 14.03.2024, оскільки надав до канцелярії суду докази сплати судового збору та відомості про наявність (відсутність) електронних кабінетів сторін, чим частково усунув недоліки позовної заяви, та просив суд першої інстанції надати дозвіл на посвідчення належним чином копій доданих до позовної заяви документів, що містяться в матеріалах справи. Пізніше надав до суду першої інстанції належним чином завірені копії документів. Звертає увагу на передчасність ухвалення оскаржуваного судового рішення з огляду на те, що таке позивачу судом не направлялося.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що судом першої інстанції оскаржувану ухвалу прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом установлено, що 06 березня 2024 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування акта.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року зазначений адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення недоліків позовної заяви шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду:

- позовної заяви, оформленої відповідно до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі, що містить відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

- завірених підписом позивача (шляхом виконання напису "згідно з оригіналом", зазначенням прізвища та ініціалів особи, її підпису та дати засвідчення) копії всіх доданих до копій позовної заяви документів;

- документа про сплату судового збору в сумі 3028,00 грн (за реквізитами: отримувач: ГУК у Полт.обл/тг м. Полтава/22030101; ; банк: Казначейство України (ЕАП); рахунок: UA4016719; призначення платежу: Судовий збір, за позовом____ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Полтавський окружний адміністративний суд); або доказів на підтвердження підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року направлено на адресу позивача та отримано ним 27.03.2024, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи (а.с. 228).

Разом з тим, як зазначає позивач в апеляційній скарзі, про прийняття ухвали позивачу стало відомо 13.03.2024 з Єдиного державного реєстру судових рішень.

На виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року позивач подав заяву, якою частково усунув недоліки позовної заяви, та просив суд першої інстанції надати дозвіл на посвідчення належним чином копій доданих до позовної заяви документів, що містяться в матеріалах справи. Пізніше надав до суду першої інстанції належним чином завірені копії документів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не в повному обсязі усунув недоліки позовної заяви в строк, встановлений ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до пункту 8 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві також зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом з тим за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч. 4 ст. 77 КАС України).

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (ч. 5 ст. 77 КАС України).

Як убачається з матеріалів справи, позивачем на виконання ухвали від 11 березня 2024 року подано до суду 14 березня 2034 року заяву від 13 березня 2024 року з наданням примірників позовної заяви з дотриманням вимог ст. 160 КАС України, оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору та клопотання про надання дозволу посвідчити належним чином копії документів, доданих до позовної заяви.

Крім того, позивачем на виконання ухвали від 11 березня 2024 року з метою усунення недоліків позовної заяви подано до суду 19 березня 2034 року заяву від 18 березня 2024 року з наданням завірених підписом представника позивача (шляхом виконання напису "згідно з оригіналом", зазначенням прізвища та ініціалів особи, її підпису та дати засвідчення) копій всіх доданих до позовної заяви документів.

Водночас, як заяву від 13 березня 2024 року, так і заяву від 18 березня 2024 року, позивачем подано до закінчення строку на усунення недоліків позовної заяви, установленого ухвалою від 11 березня 2024 року.

Так, згідно з ухвалою від 11 березня 2024 року позивачеві надано строк на усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Разом з тим, як зазначає позивач в апеляційній скарзі, про прийняття ухвали позивачу стало відомо 13.03.2024 з Єдиного державного реєстру судових рішень.

За матеріалами справи ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року позивачем отримано 27.03.2024.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачу з тих підстав, що позивачем не в повному обсязі усунув недоліки позовної заяви в строк, установлений ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року.

Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до правової позиції, викладеної в рішеннях Європейського суду з прав людини від 13.01.2000 по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми може призвести до позбавлення заявників права доступу до суду і завадити розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали від 19 березня 2024 року порушено право позивача на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ст. 4 КАС України, а також ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню в справі.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов необґрунтованого висновку про повернення позовної заяви, а тому ухвалене судове рішення на підставі вимог статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі № 440/2776/24 скасувати.

Справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування акта направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова