Справа № 380/6122/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/6122/24
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ

20 червня 2024 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника відповідача від 15 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/6122/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 25.01.2016 по 28.02.2018 поточної індексації грошового забезпечення у сумі 81722,68 грн із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення грошового доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 25.01.2016 по 28.02.2018 поточну індексацію грошового забезпечення у сумі 81722,68 грн із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення грошового доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 з урахуванням виплачених сум, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати у неповному розмірі щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 25.01.2016 по 28.02.2018 без урахування до складу грошового забезпечення, з якого нараховується відповідна виплата, індексації грошового забезпечення, нарахованої із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення грошового доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 25.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням до складу грошового забезпечення, з якого нараховується відповідна виплата, індексації грошового забезпечення, нарахованої із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення грошового доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

5. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати у неповному розмірі грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки без урахування до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються відповідні виплати, індексації грошового забезпечення, нарахованої із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення грошового доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 та щомісячної додаткової грошової винагороди у повному розмірі, нарахованої на виконання рішення суду у цій справі.

6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахування до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються відповідні виплати, індексації грошового забезпечення, нарахованої із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення грошового доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 та щомісячної додаткової грошової винагороди у повному розмірі, нарахованої на виконання рішення суду у цій справі.

7. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці в розмірі 3861,47 грн щомісячно за період з 01.03.2018 по 25.11.2021 у сумі 173122,57 грн відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

8. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю в розмірі 3861,47 грн щомісячно за період з 01.03.2018 по 25.11.2021 у сумі 173122,57 грн відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

9. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати у неповному розмірі ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки (98 діб), одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються відповідні виплати, індексації-різниці у розмірі 3861,47 грн відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та поточної індексації грошового забезпечення.

10. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки (98 діб), одноразової грошової допомоги при звільненні з урахування до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються відповідні виплати, індексації-різниці у розмірі 3861,47 грн відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 та поточної індексації грошового забезпечення.

Ухвалою судді від 03 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

15 квітня 2024 року представник відповідача подав через систему «Електронний суд» клопотання від 15 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду.

Указане клопотання мотивоване тим, що позивач звернувся з цим позовом до суду зі значним пропуском встановленого строку звернення до суду. Представник відповідача зазначає, що ретроспективне застосування судом положень статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції до 19 липня 2022 року) було можливим лише за умови дії на території України карантинних обмежень з метою запобігання поширенню COVID-19. На час звернення позивача із цим позовом до суду карантинні обмеження з метою запобігання поширенню COVID-19 були припинені, а тому підстав для застосування положень статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції до 19 липня 2022 року) у позивача не було. Вважає, що наведені позивачем у позовній заяві правові позиції Верховного Суду стосовно строку звернення до суду на підставі статті 233 Кодексу законів про працю України не є релевантними до цієї справи. Стверджує, що існування необґрунтованої можливості для звернення до суду, яка не обмежена будь-яким строком, є порушенням принципу правової визначеності як фундаментальної складової принципу верховенства права та права на справедливий суд.

З огляду на викладене просить суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Вирішуючи клопотання представника відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, стосуються вирішення питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на перерахунок та виплату сум грошового забезпечення.

Втім положення статті 122 КАС України не містять норм, які б урегульовували строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Водночас такі строки встановлені Кодексом законів про працю України (далі також КЗпП України).

При цьому суд наголошує, що КАС України прямо визначає, що строк звернення до адміністративного суду може бути встановлений й іншим законом.

Так, частина друга статті 233 КЗпП України, яка діяла в редакції до 19 липня 2022 року, встановлювала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначено про те, що спір щодо стягнення невиплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. В разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Конституційний Суд України, тлумачачи норми статті 233 КЗпП України, виходить з того, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку. Тож, у цій статті КЗпП України встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.

Отже, строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення та його складових частин до 19 липня 2022 не застосовувалися.

Разом з тим 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352-ІХ), яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України, зокрема частину другу статті 233 цього Кодексу викладено у такій редакції:

«Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отож, починаючи з 19 липня 2022 року законодавець установив строк для звернення працівника з позовом до суду про виплату усіх сум, що належать йому при звільненні, який становить три місяці та обчислюється з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 листопада 2021 року № 267 позивача з 25 листопада 2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин (25 листопада 2021 року остаточна дата закінчення проходження позивачем військової служби) звернення до суду із позовом про виплату грошового забезпечення не обмежувалось строком.

Закон № 2352-ІХ не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.

Отже, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19 липня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1/99-рп частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Тож правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати визначаються за тими нормами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Оскільки Закон № 2352-ІХ, який запровадив строки звернення до суду з позовом про стягнення всіх належних до виплати при звільненні сум, набрав чинності вже після звільнення позивача з військової служби, суд доходить висновку про помилковість твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, а відтак про відсутність підстав для залишення позову без розгляду.

Суд також зауважує, що правова позиція щодо необхідності застосування до правовідносин, які виникли стосовно отримання військовослужбовцем при звільненні усіх належних йому сум, положень статті 233 КЗпП України, а не частини п`ятої статті 122 КАС України висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 27 квітня 2023 року у справі № 420/14777/22 Верховний Суд, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, відзначив таке: «Проте, як на момент звільнення позивача з військової служби, 14 липня 2021 року, частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком. Втім, судами попередніх інстанцій помилково застосовано редакцію частини другої статті 233 КЗпП України, чинну на момент постановлення оскаржуваних судових рішень. Крім того, Суд враховує, що на час звернення до суду Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак судами попередніх інстанцій передчасно повернуто позов позивачу».

Наведеним спростовується твердження представника відповідача про те, що ретроспективне застосування судом положень статті 233 КЗпП України (в редакції до 19 липня 2022 року) було можливим лише за умови дії на території України карантинних обмежень з метою запобігання поширенню COVID-19.

Покликання ж Верховного Суду на чинність карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), з огляду на вжиту перед відповідним реченням частку «крім», є лише одним із самостійних мотивів ухваленої постанови (поряд з фактом звільнення позивача з військової служби до набрання чинності Законом № 2352-ІХ).

До того ж, надалі Верховний Суд чітко висновує: «З огляду на вказане, Суд приймає доводи касаційної скарги, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком».

За цих обставин підстави для залишення позовної заяви без розгляду з причин пропуску позивачем встановленого строку звернення до суду відсутні, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача від 15 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду належить відмовити.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача від 15 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, окремо не оскаржується, заперечення щодо строку звернення до суду може бути викладено в апеляційній скарзі на рішення у цій справі.

Повний текст ухвали складено 20 червня 2024 року.

Суддя Клименко О.М.