Справа № 120/17475/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 червня 2024 р. Справа № 120/17475/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність, що полягає у відмові ОСОБА_1 у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років;

- зобов`язати звільнити ОСОБА_1 на підставі пп. "г" п. 2 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача - адвокат Огородник О.М. - вказує, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у В/ч НОМЕР_1 . Поряд з цим заявник звертає увагу, що з 30.06.2022 позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_3 ). У шлюбі позивача та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина ОСОБА_5 .

Разом з тим у позивача та його дружини ще є діти від попередніх шлюбів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька дружини позивача та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька позивача.

Двоє із дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проживають разом із позивачем, в той же час ОСОБА_1 також бере активну участь у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_7 , яка також зареєстрована разом з батьком.

Наголошуючи, що на утриманні позивача перебуває троє малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник вважає, що має передбачені законом підстави для звільнення з військової служби, а відповідач протиправно відмовив у задоволенні його рапорту.

Вказані підстави слугували причиною звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою від 11.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У строк встановлений судом, відповідач відзиву на адресу суду не направив, хоча в матеріалах справи наявні докази своєчасного отримання ухвали та позовної заяви з додатками.

В силу частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.04.2023 № 3022/5 солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 26.02.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до В/ч НОМЕР_2 .

30.06.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 ) укладено шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 30.06.2022.

Згідно Свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 04.08.2022, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_4 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 21.04.2015, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_9 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 від 09.01.2015, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_10 , а матір`ю ОСОБА_11 .

Згідно з довідкою ОСББ "Стельмаха 47 Вінниця" від 15.05.2023 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 , входять 6 осіб: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (мати), ОСОБА_1 (син), ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 (невістка), ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 (внучка), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 (внучка), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 (внучка) 25.12.2014 (р.н.).

Судом встановлено, що виконанні Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження № 57301789 з виконання судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2018 № 127/12982/18 про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_11 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 22.05.2023 встановлено розмір заборгованості ОСОБА_10 по аліментах у розмірі 156 547,20 грн.

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 17.11.2023 відомості про наявність заборгованості відносно ОСОБА_1 - відсутні.

Матеріали справи також містять довідку КЗ "Вінницький ліцей № 34" від 18.05.2023 № 74, за відомостями якої батько ОСОБА_6 не приймає участь у її вихованні, а ОСОБА_1 займається вихованням ОСОБА_6 , цікавиться успішністю дитини.

Згідно з довідкою КЗ "Вінницький ліцей № 35" від 18.05.2023 № 6.9./95 ОСОБА_14 виховує мати дитини ОСОБА_9 Батько дитини ОСОБА_1 періодично забирає дитину зі школи, опікується нею.

Як зазначає позивач у вересні 2023 року він звернувся із рапортом про звільнення його з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років.

У зв`язку із неотриманням відповіді на такий рапорт, представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом.

Листом від 10.10.2023 № 50/28/9/1-4632 відповідач повідомив про відсутність права у позивача на звільнення з військової служби, оскільки військовослужбовець є біологічним батьком двох дітей, а на третю дитину (нерідну) призначені аліменти.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах (під час воєнного стану): через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Отже, однією з підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану є перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, через що у вересні 2023 року звернувся до відповідача із відповідним рапортом.

Тобто згідно обставин справи, позивач обґрунтовує наявність у нього підстав для звільнення з військової служби саме у зв`язку з перебуванням в нього на утриманні трьох неповнолітніх дітей: рідних доньок ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки його дружини ОСОБА_6 (падчерка) 25.12.2014 (р.н.).

У зв`язку з цим суд звертає увагу на таке.

Частиною третьою статті 11 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III "Про охорону дитинства" (далі - Закон № 2402-III) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої та другої статті 15 Закону № 2402-III дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами частин першої третьої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 260 Сімейного кодексу України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до статті 265 Сімейного кодексу України баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 Сімейного кодексу України).

Проаналізувавши наведені норми у подібних правовідносинах (стосуються звільнення з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з перебуванням у військовослужбовця на утриманні трьох і більше дітей), Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 160/11228/23 дійшов правового висновку, що військовослужбовець, перебуваючи у шлюбі, має право на участь у вихованні дітей його дружини (за умови проживання однією сім`єю).

При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Отже, для звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку з перебуванням у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, у випадку якщо одна із дітей не є його власною дитиною, такий військовослужбовець повинен надати докази на підтвердження його проживання однією сім`єю з дружиною та її дитиною (дітьми), а також докази того, що ця дитина (діти) не має батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або докази того, що мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри такої дитини з поважних причин не можуть надавати їй належного утримання.

Згідно з довідкою ОСББ "Стельмаха 47 Вінниця" від 15.05.2023 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 , входять 6 осіб: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (мати), ОСОБА_1 (син), ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 (невістка), ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 (внучка), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 (внучка), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 (внучка) 25.12.2014 (р.н.).

Судом встановлено, що виконанні Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження № 57301789 з виконання судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2018 № 127/12982/18 про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_11 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 22.05.2023 встановлено розмір заборгованості ОСОБА_10 по аліментах у розмірі 156 547,20 грн.

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 17.11.2023 відомості про наявність заборгованості відносно ОСОБА_1 - відсутні.

Дослідивши матеріали справи суд зауважує, що сам факт проживання однією сім`єю не свідчить про перебування у позивача - ОСОБА_1 на утриманні всіх дітей, які з ним проживають.

При цьому суд вкотре зауважує, на правій позиції ВС висловленій у постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 160/11228/23, за якою обов`язок щодо утримання нерідних дітей (падчерок, пасинків) у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Так, в межах розгляду цієї справи позивач як вітчим ОСОБА_6 не довів не виконання обов`язку утримання неповнолітньої ОСОБА_6 її матір`ю, батьком, дідом, бабою або те, що ці особи з поважних причин не можуть надавати ОСОБА_6 належного утримання.

Тобто позивачем не подано доказів, які підтверджували б неможливість інших близьких родичів, зазначених у статті 268 Сімейного кодексу України, здійснювати утримання ОСОБА_6 (падчерки ОСОБА_1 ).

Крім того, заявником не доведено, а матеріали справи не містять і рішення суду про встановлення факту утримання позивачем трьох неповнолітніх дітей, яке могло б слугувати підставою для висновку про наявність у нього права на звільнення з військової служби згідно абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

З огляду на наявні матеріали цієї адміністративної справи, суд не вбачає підстав для поставлення висновку про доведеність факту перебування на утриманні позивача як військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років, а отже про відсутність підстав для задоволення заявленого позову у спосіб зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 на підставі пп. "г" п. 2 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років.

За таких обставин суд приходить до висновку про правомірність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби під час дії воєнного стану на підставі абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У спірних відносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

З урахуванням положень статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат у цій справі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_7 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.06.2024.

Суддя Томчук Андрій Валерійович