Справа № 487/2723/24
Суддя: Сухаревич З. М.
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/2723/24
Провадження № 2-а/487/34/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Сухаревич З.М.

за участю секретаря судового засідання Сердюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва звернувся ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить: скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП БАД №810960 від 18.03.2024; винести рішення про повернення сплаченого судового збору.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що патрульним поліції невірно кваліфіковано вчинене адміністративне правопорушення, оскільки згідно опису правопорушення у постанові БАД №810960 від 18.03.2024, ним здійснено стоянку в забороненому місці ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, але наведена неіснуюча норма п.п. 12.1 «и» ПДР України. Згідно Правил дорожнього руху України, розділ 12 регулює «Швидкість руху». Зупинка і стоянка регулюється розділом 15 ПДР України. Крім цього звертає увагу суду на висновки, зроблені в постанові Верховного Суду України від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а, у пункті 24 якої зазначено, що належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Під час винесення постанови відповідач взагалі не розібрався із ситуацією, яка сталася, та належним чином не дослідив всіх обставин. Йому здалося, що позивач порушив правила дорожнього руху, але насправді ніяких порушень не було. Відповідач не дослідив склад адміністративного правопорушення, а саме його суб`єктивну сторону, обов`язковою ознакою якої є вина, яка має бути доведена. Вважає, що відповідач, не маючи взагалі ніяких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, притягнув його до відповідальності, не виконавши при цьому вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП. Позивач не погоджується з постановою, бо вважає себе невинним, а постанову такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків інспектора фактичним обставинам справи.

01 квітня 2024 року ухвалою суду вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02 травня 2024 року від представника відповідача УПП в Миколаївській області, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП підтверджується витягом з інформаційного порталу національної поліції від 18.03.2024 та записом з нагрудного відеореєстратора, на якому зафіксовано як транспортний засіб DEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 створює перешкоду в місці виїзду (в`їзду) з прилеглої території. Водію роз`яснено його права, після чого інспектор виніс постанову та наклав стягнення, його ознайомлено зі змістом постанови. Під час розгляду справи було в повній мірі досліджено всі обставини. Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 18.07.2019 № 216/5226/16-а вважає помилковим, оскільки інспектор кваліфікував правопорушення як зупинення автомобіля безпосередньо в місці виїзду, тому в цьому випадку жодні заміри не проводяться. Твердження позивача про невірне зазначення пункту ПДР України вважає завідомо неправдивим та намагання ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи. У постанові зазначено п. 15,9 «И» ПДР та на відеозаписі зафіксовано як інспектор наголошує на пункті правил за порушення якого було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та розшифровує його зміст, а також ознайомлює зі змістом постанови. Вважає, що постанова є обґрунтованою і законною. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі; притягнути до відповідальності ОСОБА_1 за введення суд в оману щодо фактичних обставин справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до постанови Серія БАД № 810960 від 18.03.2024 щодо ОСОБА_1 , 18.03.2024 о 12:06 год. в м. Миколаїв, Заводський район, вул. 1-а Слобідська 62, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку стоянку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території і безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, чим порушив п.п. 15.9 ПДР України, зафіксовано на камеру 474954, 471637, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Прийняте рішення: застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення - штраф у розмірі 340 грн.

Розглядаючи правомірність вказаної постанови, суд виходить з такого.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 15.9 «и» Правил, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

З метою всебічного та об`єктивного дослідження обставин у справі, судом переглянуто відеозапис подій, зроблених 18.03.2024 року, який наданий представником відповідача разом із відзивом.

За результатами перегляду відеозаписів судом встановлено, що транспортний засіб DEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 стоїть безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території. При цьому, водій біля транспортного засобу відсутній. Після прибуття водія та встановлення його особи, працівники поліції повідомляють про порушення ним Правил дорожнього руху із посиланням на пункт 15.9 «и» ПДР. Водій ОСОБА_1 не висловив жодних заперечень та погоджується сплатити штраф.

Таким чином з відеозапису встановлено, що позивач порушив вимоги п. 15.9 «и» ПДР, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Вчинення такого правопорушення також підтверджується витягом з АРМ 102, відповідно до якого на перетині вул. Погранична, в`їзд на автомойку део д/н НОМЕР_2 ?? припаркувався таким чином що перегородив виїзд.

Отже, вказаними доказами спростовані доводи позивача щодо недослідження всіх обставин справи та недоведеність його вини.

Доводи позивача щодо невірної кваліфікації правопорушення за п. 12.1 «и» ПДР також спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано, що працівник поліції кілька разів повідомляв ОСОБА_1 про порушення ним п. 15.9 «и» ПДР, в тому числі і під час оголошення постанови. Також у наданій відповідачем копії постанови чітко вбачається зазначення порушення п. 15.9 «и» ПДР.

Надана позивачем копія постанови є нечіткою, що взагалі унеможливлює встановлення пункту Правил дорожнього руху, який було порушено, у зв`язку з чим позивач помилково вважав, що у ній зазначено п. 12.1 ПДР.

Згідно з ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З дослідженому в судовому засіданні відеозапису, судом встановлено, що при розгляді справи інспектором дотримано вимоги ст.ст. 278, 279, 280 КУпАП, Закону України «Про національну поліцію».

Вказаний відеозапис суд вважає належним та допустимим доказом вчинення правопорушення.

Суд не бере до уваги посилання у позові на необхідність врахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду України у справі № 216/5226/16-а від 18.07.2019, оскільки у цій справі і у справі, що розглядається, правовідносини є подібними, проте різні обставини. А саме, у тій справі особа обвинувачувалась у здійсненні зупинки транспортного засобу ближче 10 метрів від краю виїзду з прилеглої території, а у цій справі встановлено, що ОСОБА_2 здійснив зупинку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території.

Позовна заява не містить доводів, які б надали суду можливість встановити факт неналежності такого доказу у справі, як відеозапис. При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження його доводів.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннях свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Підсумовуючи викладене, встановлено, що позивачем не спростовано факт порушення п. 15.9 «и» ПДР України і відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. А відповідачем підтверджено правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Таким чином, суд не погоджується з доводами позивача щодо відсутності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Оцінюючі надані сторонами докази в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача правильно встановив наявність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності повністю відповідає нормам ст. ст. 222, 258, 251, 252, 288 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не підтверджені зібраними у справі доказами, є необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України, місцезнаходження: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1.

Повне судове рішення складено 19 червня 2024 року.

Суддя: З.М. Сухаревич