Справа № 420/30696/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/30696/23

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,

повний текст судового рішення

складено 14.02.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач), в якому позивач просила суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неврахування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу періоду роботи з 16.06.2020 року по 30.06.2020 рік; з 17.07.2020 року по 31.07.2020 рік; з 17.08.2020 року по 31.08.2020 рік; з 17.11.2021 року по 30.11.2021 рік; з 01.01.2022 року по 09.01.2023 рік та щодо нездійснення перерахунку пенсії у зв`язку із зарахуванням періоду роботи з 11.10.1993 року по 31.12.2002 рік,

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу період роботи з 16.06.2020 року по 30.06.2020 рік; з 17.07.2020 року по 31.07.2020 рік; з 17.08.2020 року по 31.08.2020 рік; з 17.11.2021 року по 30.11.2021 рік; з 01.01.2022 року по 09.01.2023 рік та перерахувати ОСОБА_1 розмір пенсії починаючи з дати призначення пенсії - 01.03.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що при призначенні пенсії відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу періоди її роботи з 16.06.2020 по 30.06.2020, з 17.07.2020 по 31.07.2020, з 17.08.2020 по 31.08.2020, з 17.11.2021 по 30.11.2021, з 01.01.2022 по 09.01.2023.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи правомірністю своїх дій у спірних правовідносин.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2024р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 16.06.2020 по 30.06.2020, з 17.07.2020 по 31.07.2020, з 17.08.2020 по 31.08.2020, з 17.11.2021 по 30.11.2021, з 01.01.2022 по 09.01.2023 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 16.06.2020 по 30.06.2020, з 17.07.2020 по 31.07.2020, з 17.08.2020 по 31.08.2020, з 17.11.2021 по 30.11.2021, з 01.01.2022 по 09.01.2023 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав на вказане судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги відповідач вказує, що розрахунок загального страхового стажу визначається сумарно згідно записів у трудовій книжці (інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами) з періодами роботи до 01.01.2004 та даних персоніфікованого обліку після 01.01.2004. апелянт звертає увагу, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку з 01.03.2010 та отримує пенсію по інвалідності від загальних причин захворювання відповідно Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При призначені пенсії до страхового стажу позивачки не зараховано: період роботи в науково-виробничій фірмі ТОВ «СТАТУС Лтд» медичною сестрою з 11.10.1993 по 31.12.2002, оскільки за вказаний період відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5; періоди роботи з 01.06.2020 по 15.06.2020, 01.07.2020 по 16.07.2020, 01.08.2020 по 16.08.2020 та з 01.11.2021 по 16.11.2021 медичною сестрою в КНП «Консультативно -діагностичному центру №26» враховано до страхового стажу пропорційно сплаченим внескам до Пенсійного фонду України. Проте, під час перевірки електронної пенсійної справи ОСОБА_1 , з метою приведення пенсійної справи у відповідність, Рішенням від 19.10.2023 пенсійну справу доопрацьовано, та зараховано до страхового стажу період роботи в науково-виробничій фірмі ТОВ «СТАТУС Лтд» медичною сестрою з 11.10.1993 по 31.12.2002 (з дати останнього перерахунку). Однак, суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення у цій справі, проігнорував чинні норми, які врегульовують процедуру перерахунку пенсії згідно Закону №1058, проігнорував також той факт, що періоди роботи з 01.06.2020 по 15.06.2020, 01.07.2020 по 16.07.2020, 01.08.2020 по 16.08.2020 та з 01.11.2020 по 16.11.2021 медичною сестрою в КНП «Консультативно-діагностичний центр №6» вже враховано до страхового стажу позивачки пропорційно сплаченим внескам до ПФУ.

Представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу органу ПФУ, в якому вказуючи про хибність та безпідставність доводів скаржника, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін мотивуючи загалом тим, що відповідачем в апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростовували висновки суду в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачу призначено пенсію по інвалідності з 01.03.2010 згідно Закону №1058.

Матеріалами справи підтверджено, що пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 16.06.2020 по 30.06.2020, з 17.07.2020 по 31.07.2020, з 17.08.2020 по 31.08.2020, з 17.11.2021 по 30.11.2021, з 01.01.2022 по 09.01.2023.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , в період з 16.06.2020 по 30.06.2020, з 17.07.2020 по 31.07.2020, з 17.08.2020 по 31.08.2020, з 17.11.2021 по 30.11.2021, з 01.01.2022 по 09.01.2023 позивач працював на посаді на посаді сестри медичної в КНП «Консультативно - діагностичному центрі №6».

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

З огляду на викладене, суд вважав, що спірні періоди роботи мають бути зарахованими до страхового стажу позивача, у зв`язку із чим , з метою ефективного захисту прав позивача, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 16.06.2020 по 30.06.2020, з 17.07.2020 по 31.07.2020, з 17.08.2020 по 31.08.2020, з 17.11.2021 по 30.11.2021, з 01.01.2022 по 09.01.2023 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .

При цьому суд першої інстанції вважав передчасними вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії, оскільки станом на день розгляду справи відповідачем ще не зараховано до страхового стажу спірні періоди роботи, а тому у суду відсутні підстави вважати, що право на перерахунок пенсії буде порушено відповідачем після їх зарахування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Приписами ст. 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Як визначено п.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до ст.1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення міститься і в ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Окремими приписами статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

До стажу роботи у відповідності до ч.1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України. Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України. Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку І в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи; є) час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду: ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку; з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців цього Кодексу. (ч.3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі-Порядок №637), у розумінні пунктів 1, 2 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Отже, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, і лише виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, - приймаються до уваги інші документи.

Як свідчать наявні в матеріалах справи копії з трудової книжки позивачки НОМЕР_2 , ОСОБА_1 працювала у періоди з 16.06.2020 по 30.06.2020, з 17.07.2020 по 31.07.2020, з 17.08.2020 по 31.08.2020, з 17.11.2021 по 30.11.2021, з 01.01.2022 по 09.01.2023р. на посаді сестри медичної в КНП «Консультативно-діагностичному центрі №6».

Колегія суддів дослідивши копі з трудової книжки позивачки встановила, що в ній у хронологічному порядку наведені записи про трудову діяльність ОСОБА_1 із зазначенням дати прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи, реквізитів розпорядчих документів, засвідченням цих записів підписом уповноваженої особи та відтиском печатки підприємства.

При цьому трудова книжка не містить записів про переривання періодів трудової діяльності ОСОБА_1 у вищезазначені періоди роботи з 16.06.2020 по 30.06.2020, з 17.07.2020 по 31.07.2020, з 17.08.2020 по 31.08.2020, з 17.11.2021 по 30.11.2021, з 01.01.2022 по 09.01.2023р. на посаді сестри медичної в КНП «Консультативно-діагностичному центрі №6».

Відтак, ОСОБА_1 має право на зарахування указаних періодів роботи до страхового стажу.

Однак, відповідачем такі періоди зараховані не були через відсутність сплати страхових внесків. Згідно доводів скаржника ГУ ПФУ в Одеській області, позивачці до страхового стажу були зараховані періоди роботи з 01.06.2020 по 15.06.2020, з 01.07.2020 по 16.07.2020, 01.08.2020 по 16.08.2020, з 01.11.2021 по 16.11.2021 медичною сестрою в КНП «Консультативно-діагностичному центрі №6».

Щодо посилань відповідача на відсутність відомості про сплату страхових внесків до відповідних фондів, колегія суддів зазначає наступне.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

За висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11.10.2023 р. у справі за № 340/1454/21 відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення позивача права позивача на перерахунок пенсії.

Крім того, колегія суддів зауважує, що, за загальним правилом, несвоєчасна сплата (несплата) підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Згідно з статтею 20 Закону №1058-IV,страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За змістом вищезазначених норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 травня 2021 року у справі № 343/659/17.

Водночас, як свідчать встановлені обставини даної справи, фактично внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивача позбавлено соціальної захищеності та пенсійного стажу, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 638/5795/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 683/1814/16-а, від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а та від 26 березня 2020 року у справі № 299/3616/16-а.

Натомість, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, про що вірного висновку прийшов суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 144/669/17, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 та від 01 березня 2021 року у справі № 423/757/17.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні періоди роботи мають бути зарахованими до страхового стажу позивача.

За вказаного, з метою ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 16.06.2020 по 30.06.2020, з 17.07.2020 по 31.07.2020, з 17.08.2020 по 31.08.2020, з 17.11.2021 по 30.11.2021, з 01.01.2022 по 09.01.2023 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 ; зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 16.06.2020 по 30.06.2020, з 17.07.2020 по 31.07.2020, з 17.08.2020 по 31.08.2020, з 17.11.2021 по 30.11.2021, з 01.01.2022 по 09.01.2023 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Також, судова колегія погоджується і з висновком суду першої інстанції про передчасність вимоги позивачки про зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії, оскільки станом на день розгляду справи відповідачем ще не зараховано до страхового стажу спірні періоди роботи, а тому у суду відсутні підстави вважати, що право на перерахунок пенсії буде порушено відповідачем після їх зарахування.

Таким чином, позовні вимоги судом першої інстанції були обґрунтовано та правильно задоволені частково.

Апеляційна скарга не містить жодних доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Загалом доводи апеляційної скарги є несуттєвими, на висновки суду першої інстанції по суті позовних вимог не впливають, не свідчать про неправильне вирішення справи судом першої інстанції.

Відтак, апеляційна скарга Головного управління ПФУ в Одеській області задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції, з огляду на викладене вище, відповідає вимогам ст.242 КАС України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак враховуючи положення ч.1 ст.315, ст.316 КАС України колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 400/30696/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій Ю.В. Осіпов