Справа № 380/23648/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/23648/23 пров. № А/857/8217/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року (головуючий суддя Мричко Н.І., м.Львів) у справі №380/23648/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

11.10.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1995 року по 11.01.1998 року; 14.07.1983 року по 19.07.1983 року згідно з трудовою книгою НОМЕР_1 від 29.08.1977 року; періодів здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік; квітень, червень, травень 2017 року; з жовтня 2018 по вересень 2022; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1995 року по 11.01.1998 року; 14.07.1983 року по 19.07.1983 року згідно з трудовою книгою НОМЕР_1 від 29.08.1977 року; періодів здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік; квітень, червень, травень 2017 року; з жовтня 2018 по вересень 2022; та здійснити перерахунок по теперішній час.

Позов обґрунтовує тим, що на позивача не може перекладатися відповідальність за ведення трудової книжки. Не зарахування відповідачем частини періоду до страхового стажу перешкоджає у реалізації його конституційних прав. Позивач вважає, що не зарахування відповідачем до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності суперечить нормам законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 14.07.1983 по 18.07.1983. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.07.1983 по 18.07.1983 та провести у зв`язку з цим перерахунок пенсії. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції в рішенні посилається на те, що позивачем не надано доказів подання ним, за встановленою формою звітності, про нарахування єдиного внеску за період періодів здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік; квітень, травень, червень 2017 року; з жовтня 2018 по вересень 2022, що було б підставою для зарахування до його страхового стажу такого періоду. Але по дійсності суд не з`ясував всебічно і повно всі фактичні обставини, і тому в мотивувальній частині не зазначив достовірні посилання, у зв`язку з чим було відмовлено в задоволенні позову. Тобто, суд ніяк самостійно не досліджував матеріали справи, а посилався лише на відповіді відповідача. Крім того, суд не взяв до уваги те шо відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які свідчать про те, шо позивач у період підприємницької діяльності з жовтня 2018 по вересень 2022 року не проводив сплату страхових внесків. Більш того, апелянт звертає увагу, що жодних доказів про застосування фінансових санкцій до нього за несплату страхових внесків, відповідачем також не надано. Просить задовольнити вимоги апеляційної скарги.

09.05.2024 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі № 380/23648/23 необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення, оскільки суд першої інстанції під час постановлення рішення правильно дослідив представлені докази та правильно застосував норми процесуального та матеріального права, які підлягали застосуванню в даному випадку.

20.05.2024 позивачем до суду подано відповідь відзив на апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що право особи на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист є його конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині задоволення позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, з 26.09.2018 отримував пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, а з 03.06.2021 отримує пенсію за віком відповідно до положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV.

Листом від 30.06.2023 №1300-5903-8/95547 відповідач повідомив представника позивача про те, що страховий стаж позивача становить 35 років 04 місяці 28 днів, обчислений по 30.09.2018. Щодо відсутності даних в Індивідуальних відомостях про застраховану особу за 2009 рік, відповідач повідомив, що за 2009 рік позивач не подавав звітність до органів Пенсійного фонду, а тому відсутня позначка щодо сплати страхових внесків за цей період. З 01.01.2010 по 31.10.2010 позивач обрав особливий спосіб оподаткування (фіксований податок). Внаслідок його розмежування до Пенсійного фонду України органами Державного казначейства України надходила частина від сплати фіксованого податку у розмірі 10%, а саме 02.02.2010 надійшло 120,00 грн (щомісячно по 10 грн). За період з січня по червень 2010 року доплата до мінімального страхового внеску не здійснювалася, і таким чином, до страхового стажу за цей період зараховано кількість днів пропорційно до суми сплачених страхових внесків. Окрім цього, оскільки в Індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані за 2019-2022 роки, відповідно відсутня інформація щодо страхового стажу позивача за цей період.

Вважаючи дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1995 по 11.01.1998, 14.07.1983 по 19.07.1983 згідно з трудовою книгою НОМЕР_1 від 29.08.1977, періодів здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік, квітень, червень, травень 2017 року, з жовтня 2018 по вересень 2022 протиправними, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування 09.07.2003 № 1058-IV (Закон України № 1058): застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до вказаного Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених вказаним Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із вказаним Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 24 Закону України № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України № 1058 наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України № 1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених вказаним Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Порядок №22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (Закон України № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з статтею 62 Закону України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1995 по 11.01.1998, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до листа відповідача від 08.04.2021 № 1300-5604-8/32293 позивач з 01.01.1995 по 31.03.1998 здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, сума сплачених страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 563,49 грн.

На підставі значеного листа позивачу зараховано періоди підприємницької діяльності з 30.01.1995 по 31.03.1998 пропорційно сплаті страхових внесків, що підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком стажу позивача.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, вимоги позивача в частині зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1995 по 11.01.1998 є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону України № 1058 (у редакції, чинні станом на 2009 рік) страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (з 01.01.2004), а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності вказаним Законом.

Відповідно до частин третьої-шостої статті 18 Закону України № 1058 (у редакції, чинні станом на 2009 рік) страхові внески є цільовим загальнообов`язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов`язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Страхові внески не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів, не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або з Накопичувального фонду і не можуть використовуватися на цілі, не передбачені цим Законом. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Колегія суддів зауважує, що подані позивачем копія довідки Головного управління ДПС у Львівській області від 19.10.2022, в якій зазначено про те, що позивач за період з 01.01.2009 по 31.12.2009 сплатив 1200,00 грн фіксованого податку, а також копія патенту, який підтверджує, що позивач був платником фіксованого податку у період з 15.01.2009 по 31.12.2009 підтверджують виконання позивачем податкових зобов`язань, натомість не можуть свідчити про сплату страхових внесків, які за змістом статті 18 Закону України №1058 (у редакції, чинні станом на 2009 рік) не включаються у до складу податків, інших обов`язкових платежів, що складають систему оподаткування. У такий спосіб, враховуючи відсутність інформації щодо нарахування та сплати страхових внесків за 2009 рік згідно із Індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5), апеляційний суд вважає безпідставними вимоги позивача в частині зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів здійснення підприємницької діяльності за квітень, червень, травень 2017 року, з жовтня 2018 по вересень 2022, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З 01.01.2011 набрав чинності Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI (Закон України № 2464-VI).

Відповідно до Закону України № 2464-VI: єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України № 2464-VI фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Частиною десятою статті 9 Закону України №2464-VI передбачено, що днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до статті 23 Закону України №2464-VI на виконання своїх повноважень Пенсійний фонд та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування мають право безоплатно отримувати від органів доходів і зборів відомості про суми надходжень, від сплати єдиного внеску, фінансових санкцій та суми коштів, перерахованих на їхні рахунки, а в разі виявлення розбіжностей - письмову інформацію про причини таких розбіжностей.

Статтею 21 Закону України №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду ведуть облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходження страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять у тому числі і від роботодавців.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 Закону України №1058-IV центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування надають Пенсійному фонду інформацію для ведення персоніфікованого обліку в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообов`язкового державного соціальною страхування.

Крім того, відповідно до частини другої статті 24 України Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004 - дати набрання чинності законом) на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Постановою правління Пенсійного фонду України №10-1 від 18.06.2014 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562, Положення №10-1).

Відповідно до пункту 3 Положення № 10-1 відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо доводів позивача про зарахування до його страхового стажу періодів підприємницької діяльності за квітень - червень 2017 року, колегія суддів зазначає, що такі періоди зараховані до страхового стажу, що підтверджується розрахунком стажу позивача пропорційно сплаті ним страхових внесків відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5). При цьому, з жовтня 2018 року по 2022 рік інформація щодо нарахування сум заробітної плати та сплати страхових внесків в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) щодо позивача відсутня.

Колегія суддів зазначає, що апелянт не надав доказів подання ним за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску за період з жовтня 2018 року по 2022 рік, що було б підставою для зарахування до його страхового стажу такого періоду. У зв`язку з цим, підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду з жовтня 2018 року по 2022 рік відсутні.

Враховуючи наведене, апелянтом на підставі належних та допустимих доказів не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі № 380/23648/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний