Справа № 300/7772/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7772/23 пров. № А/857/3539/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Гуляка В.В., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Боршовським Т.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.10.2023 щодо відмови поновити нарахування та виплату йому пенсії за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та зобов`язати ГУПФУ в Івано-Франківській області поновити йому нарахування і виплату пенсії за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 позовні вимоги було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відсутні відомості про місцезнаходження пенсійної справи позивача, а в силу вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 (далі - Порядок №3-1), розглянути питання поновлення виплати пенсії на території України буде можливим після сформованого належним чином оригіналу пенсійної справи, отриманого від уповноважених органів за останнім місцем проживання, з документами про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Відтак, в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відсутня можливість для прийняття рішення про відновлення виплати пенсії позивачу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач з 23.01.2013 по 31.10.2015 перебував на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У зв`язку з переїздом до м.Севастополя Автономної Республіки Крим, з 01.11.2015 ОСОБА_1 був знятий з обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та почав отримувати пенсійні виплати за новим місцезнаходженням.

В 2021 році позивач повернувся до м. Івано-Франківська на постійне місце проживання та 07.10.2021 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про відновлення виплати пенсії.

12.10.2021 відповідач направив запит до Пенсійного фонду Російської Федерації про витребування пенсійної справи ОСОБА_1

09.12.2021 до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області надійшов лист з Пенсійного фонду Російської Федерації, згідно якого повідомлено, що запит відповідача від 12.10.2021 перенаправлений до відділу Пенсійного фонду Російської Федерації по м. Севастополі.

09.02.2022 відповідач отримало листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.12.2021 № ТС 48314/6862/960, в якому повідомлено, що виплата пенсії позивачу проводилась до 30.11.2021, пенсійні виплати ОСОБА_1 припинено у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншої країни. Також повідомлено, що пенсійна справа позивача направлена до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 33).

Листом № 9/1/1632 від 15.09.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив представника позивача, що пенсійна справа ОСОБА_1 не надходила (а.с. 34).

Листом від 26.10.2022 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивача, що пенсійна справа ОСОБА_1 до відповідача не надходила (а.с. 32).

21.09.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». До вказаної заяви від 21.09.2023 ОСОБА_1 долучив копії: паспорта; довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків; пенсійного посвідчення; свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; наказу № 14 від 22.01.2013 про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; припису № 347/85 від 22.01.2013; розрахункової книжки; довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії за 2011 рік; довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії за 2011-2012 роки; архівної довідки № 179/1/6882 від 05.09.2023; листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26.10.2022; листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.12.2021; листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15.09.2022 (а.с. 35-36).

Листом № 10098-9544/Д-02/8-0900/23 від 25.10.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 , що станом на дату звернення позивача його пенсійна справа до відповідача не надходила (а.с. 37).

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що не поновивши виплату позивачу пенсії за його заявою лише з підстав відсутності паперової пенсійної справи, пенсійний орган допустив протиправну бездіяльність, оскільки за наявності інформації про умови призначення та період виплати ОСОБА_1 пенсії, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було зобов`язане поновити позивачу виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014, який набрав чинності 22.11.2014 (далі Закон №1706-VII), громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" далі Закон №2262-ХІІ), особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" врегульовано Порядком №3-1, відповідно до п. 3 та 11 розділу І якого, заява про поновлення пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію. Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом). Днем звернення за поновленням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно п.5 розділу ІІ Порядку № 3-1, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17 вказав, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Як встановлено судом, позивач є громадянином України, пенсія за вислугу років призначена йому за законодавством України. Відповідач відмовив позивачу у поновленні пенсії через припинення відносин з російською федерацією і відсутності можливості зробити запит паперової пенсійної справи позивача.

Колегія суддів зазначає, що позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи позивача з органу Пенсійного Фонду за попереднім місцем проживання (реєстрації) покладається саме на орган, що призначає (поновлює) пенсію, а позбавлення управління можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може слугувати підставою для відмови у поновленні пенсії.

Право на поновлення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.

Доказів того, що позивач отримав громадянство російської федерації та одержував пенсію в органах пенсійного забезпечення російської федерації, відповідач не надав.

Таким чином, позивач як громадянин України має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного проживання.

Тому, позивач має право на поновлення нарахування та виплати пенсії, а відмова відповідача у здійснення заходів для реалізації позивачем такого права є протиправною.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що не поновивши виплату позивачу пенсії за його заявою лише з підстав відсутності паперової пенсійної справи, пенсійний орган допустив протиправну бездіяльність, оскільки за наявності інформації про умови призначення та період виплати ОСОБА_1 пенсії, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було зобов`язане поновити позивачу виплату пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

При цьому, вірно зазначив, що за наявності всіх умов для виплати позивачу пенсії, встановлених Законом України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням правового статусу введеного в Україні з 24.02.2022 воєнного стану через агресію Російської Федерації, невизначеністю щодо часу тривання воєнних дій і коли Російська Федерації поверне матеріали пенсійної справи позивача, ОСОБА_1 не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення на невизначений час.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Враховуючи вищенаведене, у зв`язку з встановленням судом факту невиконання відповідачем усіх покладених на нього обов`язків щодо отримання інформації стосовно інформації про виплату пенсії позивача та оригіналу пенсійної справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 01.12.2021 та здійснити виплату неотриманих коштів пенсії.

Щодо строків звернення до суду з позовом, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи слідує, що про порушення своїх прав позивач дізнався саме з листа Головного управління в Івано-Франківській , коли 21.09.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років з 01.12.2021 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та отримав фактично відмову у вчиненні дій, яка оформлена листом. При цьому, невиплата пенсії позивачу відбувалася з вини саме пенсійного органу, який допустив протиправну бездіяльність, оскільки не поновив виплату пенсії після отримання заяви позивача.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обгрунтованості даного позову.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року по справі №300/7772/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді В. В. Гуляк
С. М. Шевчук