Справа № 542/1327/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 р.Справа № 542/1327/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Шарова-Айдаєва О.О., смт. Нові Санжари, Новосанжарський район, Полтавська область, 39300 по справі № 542/1327/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління Патрульної поліції у Полтавській області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області із позовом до Управління Патрульної поліції у Полтавській області (далі - відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 051929 від 05 серпня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 122, частиною 1 статті 126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що інспектором не було встановлено належного суб`єкта правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, про що неодноразово повідомляв працівників поліції. Керування автомобілем у ніч з 04.08.2023 на 05.08.2023 здійснювалось його дружиною - ОСОБА_2 , яка також про це заявляла. Однак, з незрозумілих причин, працівниками поліції було повністю проігноровано даний факт. До неї не ставилась вимога пред`явити документи, хоч вона та ОСОБА_1 наполягали саме на цьому. Автомобіль MAZDA-6, державний номерний знак НОМЕР_1 , на праві приватної власності належить саме ОСОБА_2 , відповідно, всі документи на транспортний засіб перебувають у неї.

Також вказав на те, що у працівників поліції відсутні належні та допустимі докази керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 та вчинення ним адміністративного правопорушення, що було б підставою для вимоги пред`явити документи.

Позивач звернув увагу на те, що зі змісту постанови адміністративне правопорушення полягало у не увімкненні ОСОБА_1 під час здійснення повороту ліворуч відповідного покажчику повороту. Однак, на думку позивача, ОСОБА_1 і не повинен вмикати покажчик повороту під час здійснення маневру, оскільки він не керував транспортним засобом. Одночасно, водій автомобіля - ОСОБА_2 - також не зобов`язана була вмикати покажчик лівого повороту, оскільки поворот здійснювався праворуч.

Акцентовано увагу на тому, що інспектором поліції не було текстуально роз`яснено права та обов`язки позивачу згідно зі статтею 268 КпАП та не було запропоновано надати свої пояснення у письмовій формі.

Враховуючи викладене, на думку позивача, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.01.2024 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотне порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.01.2024 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем вказано, що перш за все була відсутня підстава зупинки транспортного засобу. Так, підставою зупинки транспортного засобу працівник поліції назвав порушення комендантської години. Стаття 35 ЗУ «Про національну поліцію» містить вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу, серед яких «порушення комендантської години» - відсутня. При цьому, правом зупиняти транспортні засоби за порушення комендантської години наділені виключно патрулі, які щоразу визначаються комендантом. Поліцейські, які 05.08.2023 здійснили зупинку транспортного засобу МАZDA-6 д.н.з. НОМЕР_1 не мали відповідних повноважень на вчинення таких дій, а відтак, така підстава зупинки транспортного засобу, як порушення комендантської години у даному випадку не може бути взята судом до уваги. Також, це є підставою вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані - неправомірними за правовим принципом «плодів отруєного дерева». Відсутність підстав для зупинки автомобіля є підставою для скасування протоколу про адміністративне правопорушення. Судом проігноровано доводи сторони захисту з даного приводу.

Також, позивач зауважив, що постанова про адміністративне правопорушення містить недостовірну інформацію щодо діяння. Так, у постанові, а також у Рішенні вказано, що 05.08.2023 о 00 год 11 хв в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не ввімкнув відповідний покажчик повороту під час повороту ліворуч. Проте, така інформація не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 здійснював поворот праворуч, а тому, не зобов`язаний був умикати покажчик лівого повороту, за що його й було притягнуто до відповідальності.

Апелянт не погоджується із висновками суду про те, що вказане є опискою та не заслуговує на увагу, оскільки порушення зафіксоване на відеореєстратор транспортного засобу поліцейських та зазначає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який поліцейський виносить у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у якому зафіксовані фактичні обставини справи та у якому безпосередньо міститься рішення по справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, можна стверджувати про недопустимість наявності у постанові недостовірної інформації по справі, оскільки вона є основним документом, на підставі якого, особа визнається винною у вчиненні правопорушення, а відтак, Постанова БАД № 051929 від 05 серпня 2023 року не може вважатись належним та допустимим доказом.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зауважив, що інспектор притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушень, передбачених частиною 2 статті 122 та частиною 1 статті 126 КУпАП (об`єднано за статтею 36 КУпАП), та застосував до порушника стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень. Факт керування транспортним засобом Mazda 6, номерний знак НОМЕР_1 , саме позивачем ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом IMG_3808. З даного відео вбачається, що водій, здійснюючи поворот праворуч, не ввімкнув показчик повороту відповідного напрямку. Зауважив, що інспектором дійсно було допущено описку у фабулі постанови, так як зазначено, що водій здійснював поворот ліворуч, а не праворуч. Однак, звернув увагу на те, що водієм під час здійснення маневру не був ввімкнений світловий показчик, який показує напрямок транспортного засобу ні ліворуч, ні праворуч. Крім того зауважив, що позивача було зупинено у період дії комендантської години, а саме о 00 год 11 хв.

Відповідач також зазначив, що твердження позивача про те, що транспортним засобом керував не він, а його дружина та про те, що інспектором не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також про відсутність підстави зупинки, спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, відповідач вважає, що позивач, шляхом введення в оману суду, намагається уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 05 серпня 2023 року о 00 год. 59 хв. інспектором ВМАЗ УПП в Полтавській області ДПП, старшим лейтенантом поліції Марченком А.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 051929, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн (а.с. 15, 43).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що інспектор патрульної поліції прийшов до висновку про порушення ОСОБА_1 п. 9.2 б ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 2 статті 122 КУпАП, у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом не ввімкнув відповідний показчик повороту під час повороту ліворуч, а також п. 2.4 а ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 126 КУпАП, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не пред`явив на вимогу працівника поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у спосіб, який дає можливість прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також в полісі ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів.

Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 виходив з того, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, й постанова по про накладення адміністративного стягнення по справі відповідає вимогам статті 283 КУпАП, стягнення накладено відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП в межах санкції частини 2 статті 122 КУпАП, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про Національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.

Отже, у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частиною другою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП поліцейський виносить постанову без складання відповідного протоколу.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП, а саме, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліції», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до пункту 1.1. ПДР України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно пункту 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що інспектор патрульної поліції прийшов до висновку про порушення ОСОБА_1 п. 9.2 б ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 2 статті 122 КУпАП, у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом не ввімкнув відповідний показчик повороту під час повороту ліворуч, а також п. 2.4 а ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 126 КУпАП, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не пред`явив на вимогу працівника поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у спосіб, який дає можливість прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також в полісі ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів

Так, відповідно до п.п. «б» пункту 9.2. ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно з частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно п.п. «а» п.2.4. ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Підпунктами а, б, ґ 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Статтею 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі, зокрема, посвідчення водія.

Згідно з частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Як доказ вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, КУпАП, у спірній постанові у графі "До постанови додаються" зазначено: відео з бодікамери 470047, відео з відеореєстратора XIAOMI.

За нормами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням, наведеним у статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідачем надано до суду відеозаписи з боді камери 470047 та з відеореєстратора XIAOMI, про які міститься посилання у спірній постанові.

Переглядаючи вказані відеозаписи, судом апеляційної інстанції встановлено, що відеофіксація порушення була здійснена на відеореєстратор, що закріплений на службовому автомобілі працівників поліції (відеозапис IMG_3808), а відеофіксація розгляду справи була здійснена за допомогою нагрудної камери інспектора поліції № 470047.

Так, дослідивши відеозаписи з відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського, судом встановлено, що на відеозаписі IMG_3808 зафіксований рух автомобіля MAZDA6, державний номерний знак НОМЕР_1 , 05.08.2023 о 00 год 11 хв, який здійснював маневр, а саме: поворот праворуч та не увімкнув при цьому покажчик повороту. Після чого вказаний автомобіль був зупинений працівником поліції. Даним автомобілем керував саме позивач - ОСОБА_1 , який вийшов з водійського сидіння автомобіля, а його дружина ОСОБА_2 - з переднього пасажирського сидіння. На вимогу поліцейського надати для перевірки документи позивач не надав посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документу на такий транспортний засіб, не пред`явив страхового полісу.

Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві та в апеляційній скарзі, про те, що він не керував транспортним засобом суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки зазначеним відеозаписом зафіксовано, що в момент зупинки вказаного транспортного засобу саме позивач перебував за кермом транспортного засобу.

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, під час судового засідання, позивачем неодноразово наголошено і підтверджено, що автомобілем MAZDA6, державний номерний знак НОМЕР_1 , 05.08.2023 о 00 год 11 хв, керував саме він.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що водій автомобіля не зобов`язаний був вмикати покажчик лівого повороту, оскільки поворот здійснювався праворуч, а не ліворуч, як зазначено в постанові, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в оскаржуваній постанові зазначено про те, що 05.08.2023 о 00 год. 11 хв. в смт Нові Санжари, пров. Лелюхівський, 1, Полтавського району, Полтавської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не ввімкнув відповідний покажчик повороту під час повороту ліворуч.

Згідно положень частини 2 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Судом встановлено, що відповідач при описі фактичних обставин, в постанові серії БАД № 051929 від 05 серпня 2023 року невірно зазначив напрямок повороту водія, вказавши, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не ввімкнув відповідний покажчик повороту під час повороту ліворуч, в той час як ним виконувався маневр повороту праворуч.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неправильних даних щодо напрямку повороту ліворуч, замість праворуч, не спростовує порушення позивачем вимог підпункту 9.2 «б» розділу 9 «Попереджувальні сигнали» ПДР України, та є опискою.

Так, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідач надав відеозапис IMG_3808, який є доказом в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується прийняття оскаржуваної постанови, на якому, зокрема, зафіксовано, що позивач, виконуючи маневр повороту праворуч (а по відношенню до розташування працівників поліції такий поворот був ліворуч), не ввімкнув відповідний правий покажчик повороту.

Як зазначив суд першої інстанції, в судовому засіданні позивачем, після того як він зазначив, що все ж він керував вказаним транспортним засобом, також було вказано, що він вмикав показчик повороту праворуч, але він вимкнувся, коли він об`їзжав яму на дорозі.

Поряд з цим, такі пояснення позивача про те, що ним вмикався показчик повороту, не знайшли об`єктивного підтвердження під час розгляду справи, та доказів на їх підтвердження позивач до суду не надав.

Той факт, що водій виконував маневр повороту праворуч позивачем не оспорюється.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що допущення інспектором в оскаржуваній постанові неточності щодо напрямку повороту водія, не спростовує порушення позивачем вимог підпункту 9.2 «б» розділу 9 ПДР України, та є опискою, оскільки як встановлено судом, позивач виконував маневр повороту саме праворуч та не ввімкнув відповідний покажчик повороту.

Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16 вказано, що посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної вимоги, колегія суддів не бере до уваги та погоджується з судами апеляційної інстанції, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Отже, в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстави зупинки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"від 24.02.2022 року було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 11 лютого 2023 року Президентом України підписано закони про продовження строку дії воєнного стану та загальної мобілізації в Україні з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб (тобто до 20 травня 2023).

Визначення терміну комендантська година міститься у пункті 5 частини першої статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", а саме це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.

Правове регулювання впровадження комендантської години регламентується наступними нормативно-правовими актами: Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року, Постанова Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 за № 573 «Питання запровадження та здійснення деяких заходів правового режиму воєнного стану» (далі- Постанова № 573),Постанова Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. за № 1455 «Про затвердження порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» (далі - Постанова №1455).

На території, де запроваджено комендантську годину, забороняється у визначений період доби: перебування на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток; пересування на транспортних засобах.

Відповідно до Постанови № 1455 патрулям на території, де запроваджено комендантську годину та встановлено спеціальний режим світломаскування, в установленому законодавством порядку надано право: затримувати і доставляти в органи або підрозділи Національної поліції осіб, які вчинили або вчиняють правопорушення; перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а для іноземців та осіб без громадянства додатково документи, що підтверджують законність перебування на території України, а також перепустки; у разі відсутності документів затримувати відповідних осіб, а також за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться; вилучати в осіб предмети, які є знаряддям, засобом або предметом правопорушення; тимчасово обмежувати або забороняти перебування та пересування на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби; входити/проникати на територію та у приміщення, що належать особам, під час припинення кримінального правопорушення та в разі переслідування осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, якщо зволікання може створити реальну загрозу життю чи здоров`ю осіб; використовувати із службовою метою засоби зв`язку і транспортні засоби, що належать особам (за їх згодою), підприємствам, установам і організаціям для запобігання вчиненню кримінального правопорушення, переслідування та затримання осіб, або для доставки до лікувальних закладів осіб, які потребують медичної допомоги; застосовувати, відповідно до законодавства, заходи фізичного впливу, зброю і спеціальні засоби.

Суд зазначає, що в умовах воєнного стану на територіях, де введено комендантську годину, потрібно неухильно дотримуватися встановлених обмежень та заборон.

Наданим відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 05 серпня 2023 року о 00 год 11 хв., тобто в порушення запровадженої Рішенням Ради оборони Полтавської області з 05 квітня 2023 року комендантської години на території Полтавської області, що триває з 00:00 до 04:00.

З огляду на викладене у працівників поліції, які відповідно до пункту 10 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» вживають заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях та інших публічних місцях, були підстави для увімкнення проблискових маячків на службовому автомобілі та для зупинки транспортного засобу, що рухався з порушенням комендантської години.

Крім того, суд звертає увагу на те, що статтею 35 Закону України «Про Національну поліції» визначено підстави для зупинки транспортного засобу. Зокрема, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Отже, відповідно до п. 7 ст. 35 Закону України «Про Національну поліції», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Як убачається з матеріалів справи, позивач керував автомобілем під час дії комендантської години, запровадженої Рішенням Ради оборони Полтавської області з 05 квітня 2023 року, що могло бути підставою для зупинення працівниками поліції транспортного засобу.

Зважаючи на викладене, зупинка транспортного засобу працівниками поліції з метою перевірки документів водія та його автомобіля була правомірною.

Доводи представника позивача про те, що позивачу не були роз`яснені його права та обов`язки, і йому не було озвучено правопорушення, у з`язку із вчиненням якого складена оскаржувана постанова, спростовуються дослідженими відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, з яких вбачається роз`яснення прав ОСОБА_1 відповідно до статті 63 КУ та статті 268 КУпАП (відеозапис з камери 470047), та роз`яснення підстав притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до частини 2 статті 122 та частини 1 статті 126 КУпАП (відеозапис з камери 470047).

Обставин, які дають підстави для висновку про те, що оскаржувана постанова не була складена на місці вчинення адміністративного правопорушення, судом не встановлені.

Щодо тверджень представника позивача про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від підпису постанови, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі твердження не є підставою для визнання такої постанови протиправною. З досліджених відеозаписів судом встановлено, що правопорушник не виявляв поваги до працівників патрульної поліції, затягував розгляд справи, на запитання поліцейський відповідав агресивно. На запитання поліцейського чи буде ОСОБА_1 підписувати постанову, він, дійсно, зазначив, що не відмовляється від підпису, поряд з цим дій щодо підпису постанови не вчинив, продовжуючи здійснювати дії, направлені на затягування розгляду справи.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що матеріали справи та надані докази підтверджують той факт, що позивач при повороті праворуч не подав світловий сигнал покажчику повороту відповідного напрямку та позивач, керуючи транспортним засобом, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на такий транспортний засіб, страхового полісу. Позивачу було повідомлено про підставу зупинки та про розгляд справи, роз`яснено вимоги статті 63 Конституції України, статті 268 КУпАП, право знайомитися з матеріалами справи, надавати докази, клопотання, пояснення, користуватися юридичною допомогою, порядок оскарження постанови про адміністративне правопорушення, строки та порядок сплати адміністративного штрафу. На місці розгляду, позивач не надав письмових пояснень, клопотань не заявляв.

Отже, вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 122 КУпАП та частиною 1 статті 126 КУпАП підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Більш серйозним правопорушенням з числа вчинених, є правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. Отже, стягнення правомірно накладено в межах санкції, встановленої частиною 2 статті 122 КУпАП в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 510 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, й постанова по про накладення адміністративного стягнення по справі відповідає вимогам статті 283 КУпАП, стягнення накладено відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП в межах санкції частини 2 статті 122 КУпАП, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи на, які посилався апелянт не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.01.2024 по справі № 542/1327/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко