Справа № 200/3447/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року справа №200/3447/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року (повне судове рішеня складено 08 березня 2024 року) у справі № 200/3447/23 (суддя в І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року в розмірі 218 429,68 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплатити позивачу пенсію за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року в розмірі 218 429,68 грн, негайно після набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком, призначеної йому з 14 липня 2022 року на виконання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2022 року по справі № 160/11583/22.

Разом із цим нарахована позивачу пенсія за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року в розмірі 218 429,68 грн відповідач не виплатив позивачеві, посилаючись на відсутність коштів у Пенсійному фонді України.

Позивач вважав дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим через свого представника звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року в розмірі 218 429,68 грн.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року в загальному розмірі 218 429 (двісті вісімнадцять тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн 68 коп.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що що питання виплати позивачу недоплаченої пенсії за період з 14.07.2022 по 31.05.2023 охоплюється рішенням суду у справі № 160/11582/22 та належить до предмета його виконання, оскільки вищенаведеним рішенням суду зобов`язано відповідача здійснити певні дії, заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду в іншій справі, що набрало законної сили, та у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії.

Отже, фактичні обставини справи вказують на те, що спір щодо виплати донарахованої пенсії за спірний період вирішено в судовому порядку в межах справи № 160/11582/22, а спірні у цій справі правовідносини виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зазначеного вище судового рішення.

На переконання апелянта відсутній новий спір, а тому для вирішення питання щодо виплати нарахованої пенсії за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року позивач має право звернутись до суду в порядку, передбаченому ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , є громадянином України згідно паспорта НОМЕР_1 від 15 липня 2021 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання згідно довідки № 05-21/1291 від 23 вересня 2021 року: АДРЕСА_1 .

Як встановлено судами на підставі матеріалів справи, позивач 14 липня 2022 року звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 59 від 21 липня 2022 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні йому пенсії та скасувати рішення № 59 від 21 липня 2022 року про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію з 14 липня 2022 року, зарахувавши до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV та ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 з 14 червня 1994 року по 31 травня 1996 року, з 25 жовтня 1996 року по 11 квітня 1997 року, з 12 лютого 1998 року по 29 травня 1998 року, з 7 липня 1998 року по 16 жовтня 2000 року, з 25 жовтня 2000 року по 15 січня 2001 року, з 15 січня 2001 року по 6 червня 2002 року, з 23 червня 2003 року по 9 серпня 2008 року, з 1 вересня 2008 року по 30 листопада 2008 року, з 8 грудня 2008 року по 23 березня 2010 року, з 10 вересня 2012 року по 14 липня 2022 року, із застосуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2022 року по справі № 160/11583/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 14 липня 2022 року із зарахуванням до пільгового стажу його роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV та ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періодів його роботи з 25 жовтня 1996 року по 11 квітня 1997 року, з 12 лютого 1998 року по 29 травня 1998 року, з 7 липня 1998 року по 16 жовтня 2000 року, з 25 жовтня 2000 року по 15 січня 2001 року, з 15 січня 2001 року по 6 червня 2002 року, з 23 червня 2003 року по 9 серпня 2008 року, з 1 вересня 2008 року по 30 листопада 2008 року, з 8 грудня 2008 року по 23 березня 2010 року, з 10 вересня 2012 року по 14 липня 2022 року, із застосуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 та та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог; в цій частині прийнято нове рішенні, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період проходження ним військової служби з 14 червня 1994 року по 31 травня 1996 року. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2022 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109757394).

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2022 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року відповідачем було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14 липня 2022 року та призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV з 14 липня 2022 року; розпочато поточну виплату пенсії з 1 червня 2023 року в щомісячному розмірі 20 270,00 грн; нараховано пенсію за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року у загальній сумі 218 429,68 грн.

Представник позивача, адвокат Верченко О.О., звернулась до відповідача із адвокатським запитом з приводу виплати позивачу пенсії за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року.

Листом від 10 липня 2023 року (вих. № 8717/02-16) Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомила представнику позивача наступне.

З 14 липня 2022 року згідно з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/11583/22 від 7 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили 15 березня 2023 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV . Виплата поточної пенсії позивачу здійснюється з червня 2023 року. Доплата згідно рішення суду за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року у сумі 218 429,68 грн […] як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу. Згідно зі ст.ст. 72, 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, їх використання на цілі, не передбачені Законом № 1058, забороняється. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом про Державний бюджет України. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили відповідно до п. 7 Постанови № 35-1; на теперішній час Пенсійним фондом України виділено коштів на виконання рішень суду, по яким не проведено виплату заборгованості суми пенсії за окремою бюджетною програмою, та які набрали законної сили по 8 липня 2020 року. У зв`язку наведеним виплата коштів на виконання рішення суду позивачу буде проводитись в межах бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку по пенсійній справі 59 нарахована заборгованість з пенсії, призначеної ОСОБА_1 , за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року складає 218 429,68 грн.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому пенсію за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року в загальному розмірі 218 429,68 грн, позивач через свого представника звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно зі ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; […] 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; […] 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами ст. 47 Закону № 1058-VI пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Слід зауважити, що право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058-VI нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження строком з нарахуванням компенсації втрат.

Жодних змін до Закону № 1058-VI з приводу відтермінування строків виплати призначеної пенсіонером пенсії Верховною Радою не вносилось.

Щодо посилань відповідача на Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 9 грудня 2021 року № 35-1) та постанову Кабінету Міністрів України від 24 червня 2023 року № 631, слід зазначити, що частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено порядок пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV; інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Встановлення Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, а також встановленння постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2 порядок черговості виконання рішень суду щодо виплати заборгованості з пенсії не звільняє Державу в особі уповноваженого органу (Пенсійного фонду України) від обов`язку виконання приписів Закону № 1058-VI та здійснення такої виплати у визначений законом строк та не може позбавляти особу права на своєчасне отримання належних їй сум пенсій.

Варто зазначити, що тривала не сплата особі належних їй пенсійних виплат є втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Також таке втручання повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Європейський суд з прав людини у п.п. 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі "ТОВ "Полімерконтейнер" проти України" (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах "Хентріх проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та "Кушоглу проти Болгарії", N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Таким чином, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений саме законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Враховуючи наведене, місцевий суд правильно висновував, що належні (законні) правові підстави для не виплати позивачу пенсії на період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року відсутні.

Щодо посилань відповідача на відсутність відповідних бюджетних асигнувань, варто вказати, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Так, відповідно до рішень ЄСПЛ "Кечко проти України" (заява № 63134/00, п.п. 23, 26) та "Ромашов проти України" (заява № 67534/01, п. 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

У справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23). У п. 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (заява № 70297/01) та у справі "Бакалов проти України" (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (п.п. 48 та 40 цих рішень відповідно).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджється з судом першої інстанції, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 14 липня 2022 року по 31 травня 2023 року в розмірі 218 429,68 грн та зобов`язання відповідача сплатити позивачу вказану заборгованість підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що у справі № 160/11583/22 не стояло питання щодо заборгованості по пенсії взагалі, відповідно будь-яка заборгованість станом на звернення до суду була відсутня, тому спір щодо виплати заборгованості виник з часу, коли відповідач не сплатив її, та саме з цього часу виник даний спір.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року у справі № 200/3447/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 20 червня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Е. Г. Казначеєв