Справа № 513/367/24
Суддя: Рязанова К. Ю.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 513/367/24
Провадження № 2-а/513/8/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Рязанової К.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Аркуша О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

у с т а н о в и в:

28 лютого 2024 року до Саратського районного суду Одеської області звернувся позивач з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову з урахуванням уточненої позовної заяви зазначив, що 19 лютого 2024 року о 12 годині 30 хвилин в с. Успенівка, вул. Кишинівська, 69, Білгород-Дністровського району Одеської області, поліцейським СРПП відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського РВП ст. лейтенант поліції Романець Олексій Сергійович склав стосовно нього постанову серії ББА № 901447 про накладення адміністративного стягнення по справі у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у якій вказав, що керуючи автомобілем порушив правила дорожнього руху, а саме п.2.3 в, та п. 2.1 ґ ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП, у якій постановив застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 510 гривень. З складеною постановою відносно нього та рішенням постанови не згодний, так як після зупинки транспортного засобу поліцейський не ознайомив належним чином з доказами його порушення ПДР, а надав відео запис із свого приватного мобільного телефону, який не знаходиться на балансі Національної поліції України із запису якого неможливо встановити особу, яка керувала авто, та факт порушення ПДР п.2.3 в під час руху, а отже не свідчить про його причетність до порушення. Після чого склав постанову серії ББА № 901447, попередньо не оголосивши про початок розгляду справи, не вказав посадову особу, яка буде розглядати адміністративну справу, також не ознайомив його зі статтею 63 Конституції України, і не ознайомив з правами зазначеними у статті 268 КУпАП, чим порушив порядок притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. З порушенням п. 2.1 ґ ПДР, що вказане у постанові не згодний. Із-за відсутності технічної можливості, відеозйомка дій (поліцейського) ним не велась. Окрім відеофіксації №211344, яке вказане у постанові, здійснювалась відеофіксація нагрудною камерою.

22 травня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який надійшов надійшов на адресу суду в межах строку визначеного ч.5 ст.162 КАС України, в якому представник відповідача вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено повністю. Також, представник відповідача зазначив проте, що при винесені оскаржувальної постанови щодо накладення на позивача штрафу за скоєння правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП та ч.1 ст. 126 КУпАП Відділенням поліції № 1 Білгород-Дністровського районного відділу поліції в Одеській області в особі ОСОБА_2 , останній діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що перебачений законодавством України. Так, у відповідності до постанови від 19 лютого 2024 року серії ББА № 901447, старшим сержантом поліції СРПП Відділення поліції № 1 Білгород- Дністровського районного відділу поліції в Одеській області ОСОБА_2 , 19 лютого 2024 року о 12.30 год., в с. Успенівка, вул. Кишинівська, 69, Білгород-Дністровського РВП, автодорога М-15 було встановлено що, водій ОСОБА_1 , керував авто порушив правила дорожнього руху, а саме п. 2.3(B) та п. 2.1. (ґ) ПДР. Вказане порушення полягало у тому, що позивач для забезпечення безпеки дорожнього руху був зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. Також порушення позивача полягало в тому, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). Проте, Позивач взагалі ніяким чином не доводить ті обставини, на які він посилається, як такі, що підтверджують те, що ОСОБА_1 не скоював адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто спірною постановою до адміністративної відповідальності. Крім того, при винесенні постанови про адміністративне правопорушення позивач не скористався своїм правом на надання пояснень та ніяк не заперечував обставин, що викладені в спірній постанові. Старший сержант поліції СРПП Відділення поліції № 1 Білгород- Дністровського районного відділу поліції в Одеській області Романець О.С., встановивши в діях Позивача порушення Правил дорожнього руху, в межах наданих йому повноважень, цілком правомірно склав оскаржувану постанову та застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення Правил дорожнього руху, а відтак правові підстави для визнання його дій протиправними, скасування постанови від 19 лютого 2024 року серії ББА № 901447 та визнання дій поліцейського незаконного, відсутні. Позивач зазначає, що його не було ознайомлено з положеннями ст. 63 Конституції України.

Стаття 63 Конституції України встановлює, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист. Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду. Отже, з аналізу зазначеної вище норми вбачається, що вона застосовується при притягненні особи саме до кримінальної відповідальності та не застосовується при притягненні особи до адміністративної відповідальності. Що стосується твердження Позивача стосовно того, що йому нібито не було оголошено про початок розгляду справи, не зазначено посадову особу, яка буде розглядати адміністративну справу, зазначаю наступне. За даною категорією справ поліцейський розглядає справу одразу на підставі ст. 258 КУпАП. Також п. 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначено, що постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2; частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення. Також п. 8 розділ III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП). Абзацом 4 п. 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначено, що копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (стаття 285 КУпАП). Отже, з наведеного вбачається, шо твердження Позивача є такими, що не знайшли свого підтвердження. Враховуючи наведене, Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви повністю, як необґрунтованої та такої, що подана до неналежного відповідача.

05 червня 2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

07 червня 2024 року на адресу суду з Відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області надійшов відеозапис про скоєння адміністративного правопорушення відзнятого на стаціонарний портативний автомобільний відеореєстратор.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

З урахуванням положеньст.205 КАС України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 19 лютого 2024 року поліцейським СРПП відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського РВП старшим лейтенантом поліції Романець Олексієм Сергійовичем була складена постанова серії ББА № 901447, згідно якої позивача, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП штраф у розмірі 510 грн. 00коп.

ОСОБА_1 не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинним, а оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Отже, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність для водіїв транспортних засобів наступає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП для водіїв транспортних засобів наступає у разі порушення правил керування користування ременями безпеки або мотошоломами.

У відповідності до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому суд не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення останнім правопорушення, оскільки сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення.

Пункт 9 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото-, і кінозйомки, відеозапису.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 у справі №524/5536/17 та від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

З дослідженого судом DVD-R диска з відеозаписом, який був наданий суду відділенням поліції № 1 Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, не дає чіткої змоги суду встановити факт порушення позивачем ПДР України, а саме: керування транспортним засобом із непристебнутим ременем безпеки, відсутність полісу обов`язкового страхування, а вбачається лише що запис зроблений на відеореєстратор службового автомобіля працівників поліції, на якому працівники поліції їдуть за автомобілем, який рухається попереду.

Згідно до п. 4 та п. 5 Розділу II вищевказаної Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Тобто, відеозйомка з використанням портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів працівниками поліції ведеться безперервно. Відповідна правова позиція з цього питання висловлена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 21б/522б/16-а (2- а/216/33/17).

Отже, на оглянутому в судовому засіданні DVD-R диску з відеозаписом події відсутній момент порушення позивачем ПДР, роз`яснення прав особі, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП та момент винесення постанови про адміністративне правопорушення.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17. Аналогічної позиції дотримується і ВС/КАС в постанові № 216/5226/16-а від 18 липня 2019 року.

Суд встановлено, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП, відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Тобто не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Враховуючи наведене суд вважає, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, а відтак не доведено наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбаченихч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи позивача щодо заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2, 9, 14, 61, 72-77, 242-246, 229, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,- задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ББА № 901447 від 19 лютого 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 5 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 20 червня 2024 року.

Суддя К. Ю. Рязанова