Справа № 280/50/24
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2024 року м. Дніпросправа № 280/50/24
Суддя І інстанції - Чернова Ж.М.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 №4872 від 09.03.2023 про призначення службового розслідування в частині, що стосується позивача;

визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 №11741 від 29.05.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується позивача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у зв`язку з ліквідацією ВЧ НОМЕР_3 позивача переведено до ВЧ НОМЕР_2 на посаду механіка-водія-електрика. Вказує, що одразу після переведення позивача до ВЧ НОМЕР_2 , його та інших військовослужбовців ВЧ НОМЕР_3 відправили у розташування в АДРЕСА_1 . Прибувши до місця розташування, безпосередні командири повідомили колишнім військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_3 про те, що вони повинні брати зброю та йти виконувати бойові завдання в АДРЕСА_2 . Вказує, що командування ВЧ НОМЕР_2 примушувало позивача виконувати функції пішого стрільця. При цьому, позивач проходив військову службу як водій. Позивач не проходив жодних навчань та перекваліфікації для виконання обов`язків пішого стрільця та/або гранатометника, не вміє володіти зброєю, не проходив навчань для ведення бойових дій в населених пунктах. Також вказує, що не міг виконувати бойові завдання через погіршення стану здоров`я, про що неодноразово повідомляв безпосередніх командирів в усній формі. Зі слів позивача, командир проігнорував заперечення позивача погрожуючи встановленням статусу СЗЧ (самовільно залишивший частину) позивачу та іншим військовослужбовцям. Позивачем було прийнято рішення покинути місце розташування оскільки через відсутність знань та навичок, відповідної фізичної підготовки у кваліфікації пішого стрільця та гранатометника, а також виключення спричинення травм як собі так і іншим військовослужбовцям, позивач не мав змоги виконувати функції пішого стрільця. Після того, як позивач, разом з іншими військовослужбовцями, покинули місце розташування, з метою врегулювання конфлікту, вони почали писати рапорти на командира ВЧ НОМЕР_2 із проханням розібратись в ситуації та забезпечити їм можливість прийти військово-лікарську комісію. Однак, відповідач не відреагував на їх рапорти, у зв`язку з чим військовослужбовцями була подана колективна заява про вчинення кримінального правопорушення командування ВЧ НОМЕР_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до акту службового розслідування позивача визнано таким, що самовільно залишив місце служби. Вказує на порушення порядку проведення службового розслідування, оскільки під час проведення службового розслідування не залучено безпосереднього начальника, у порушення вимог п. 3 Розділу IV Порядку № 608 не повідомлено про початок проведення службового розслідування. Позивач зазначає, що його не ознайомлено із правами та обов`язками під час проведення службового розслідування, не надано можливості надати усні та або письмові пояснення, зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування. Натомість, позивачу стало відомо про проведення службового розслідування із листа відповідача. Відповідач не встановив усі обставини, що мають значення для справи, не врахував мотиви, з яких позивач вирішив покинути місце розташування, не встановив обставини, які пом`якшують відповідальність позивача та не розглянув його звернення, які були ним подані під час службового розслідування.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що йому взагалі не було відомо про призначення на посаду механіка-водія-електрика відділення управління 1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_2 до ознайомлення із матеріалами службового розслідування. Матеріали службового розглядувана взагалі не містять відомості про те, що до службового розслідування був залучений безпосередній начальник позивача. Комісією , яка проводила службове розслідування, не було встановлено всіх обставин, які сприяли тому, що ОСОБА_2 покинув місце розташування. Позивач неодноразово звергався з рапортами до ВЧ НОМЕР_2 про призначення військово-лікарської комісії та про уточнення військово-облікової спеціальності (рапорт від 03.03.2023), про переміщення до ВЧ НОМЕР_4 для правлення проходження служби(рапорт від 11.03.2023), однак відповідач не розгляду вказані рапорти та надав їм належної оцінки під час проведення службового розслідування. Вказує на порушення строку проведення службового розслідування та відсутності при цьому наказу командира ВЧ НОМЕР_2 про продовження строків розслідування на строк понад один місяць. Вказує, що його не було повідомлено про початок проведення службового розслідування та не ознайомлено із його правами та обов`язками під час проведення службового розслідування, не було надано можливості надати свої усні та/або письмові пояснення, зауваження та пропозиції. В акті службового розслідування неправильно встановлено причинний зв`язок між діями позивача та подією, адже залишенню місця служби сприяло видання завідомо злочинних наказів командування ВЧ НОМЕР_2 . Акт службового розслідування також не містить причини та умови вчинення правопорушення. Вказує, що показання свідків, які наявні в матеріалах службового розслідування не відповідають жодним стандартам доказування, оскільки були відібрані в телефонному режимі і не відомо чи дійсно свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_2 . Вказує, що оскаржені накази були прийняті неуповноваженою особою, оскільки були видані командиром ВЧ НОМЕР_2 полковником ОСОБА_5 , однак з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що командиром ВЧ НОМЕР_2 є ОСОБА_6 .

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі №280/50/24 та призначено розгляд справи в порядку письмового провадження. При цьому, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у відкритому судовому засіданні за його участі та його представника із повідомленням та викликом сторін відмовлено.

До початку судового розгляду справи, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за участі сторони позивача.

Однак, зважаючи на те, що в силу приписів п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа №280/50/24 підлягає апеляційному перегляду в порядку письмового провадження, враховуючи те, що у задоволенні попереднього клопотання про розгляд справи за участі позивача та його представника було відмовлено, а також беручи до уваги можливість сторін викласти свої доводи, на яких ґрунтується їх правова позиція у справі в письмовій формі, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду справи №280/50/24 у відкритому судовому засіданні із викликом сторін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 24.09.2021 проходив військову службу у Збройних силах України на підставі контракту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3від 22.07.2022 №56 позивача зараховано в списки військової частини НОМЕР_3 на посаду старшого водія (військово - облікова спеціальність НОМЕР_5).

У зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_3 , наказом від 15.02.2023 №71, позивача був зарахований до складу військової частини НОМЕР_2 на посаду механіка-водія-електрика відділення управління штабу батальйонного взводу зв`язку 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02.03.2023 №116 позивач вважається таким, що 01.03.2023 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 01.03.2023.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.03.2023 №146, позивача увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 12.03.2023, у зв`язку з самовільним залишенням частини.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.08.2023 №580, увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього механіка-водія-електрика відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку 1 механізованого батальйону, який самовільно залишив військову частину 01 березня 2023 року згідно ЄРДР від 01 серпня 2023 року №0000130 - з 01 серпня 2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №4872 від 09.03.2023 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 01.03.2023 позивачем.

Відповідно до акту службового розслідування від 29.05.2023, в ході проведення службового розслідування було встановлено, що 01.03.2023 o 17:40 під час перевірки особового складу в районі виконання бойових дій в АДРЕСА_2 , командиром 1 механізованого батальйону капітаном ОСОБА_7 було виявлено відсутність у розташуванні підрозділу старшого солдата ОСОБА_1 . Зброя та боєприпаси військовослужбовця залишилися в підрозділі. Пошукові заходи позитивного результату не дали, на телефонні дзвінки він не відповідав. На теперешній час військовослужбовець самовільно перебуває поза розташуванням військової частани НОМЕР_2 , його місцезнаходження невідоме. За фактом самовільного залишення частини під час воєнного стану військовослужбовцем військової служби за контрактом, військової частини НОМЕР_2 старшим солдатом ОСОБА_1 , командиром НОМЕР_6 механізованого батальйону капітаном ОСОБА_7 була подана доповідь 02.03.2023.

З пояснень свідків, заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення і механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_3 , та фельдшера медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_4 , було підтверджено, що 01.03.2023 о 17:40 під час перевірки особового складу в районі виконання бойових дій в АДРЕСА_2 , командиром 1 механізованого батальйону капітаном ОСОБА_7 було виявлено відсутність у розташуванні підрозділу старшого солдата ОСОБА_1 . Зброя на боєприпаси військовослужбовця залишилися в підрозділі. Пошукові заходи позитивного результату не дали, на телефонні дзвінки він не відповідав. На теперішній час вказаний вище військовослужбовець самовільно перебуває поза розташуванням військової частини НОМЕР_2 , його місцезнаходження невідоме.

Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування. Службовим розслідуванням підтверджено факти:

- в ході службового розслідування було встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 відсутній на службі з 01.03.2023 по теперешній час без поважних причин, дозволу та попередження. На телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження його невідоме. Також було встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 не доповідав про будь-які проблемні питання, що потребують негайного вирішення, та не подавав клопотання про надання йому відпустки. По даному факту командиром 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_7 була подана доповідь вх. №2804 від 02.03.2023;

- таким чином, старший солдат ОСОБА_1 з 01.03.2023 по теперешній час незаконно, в умовах воєнного стану, перебуває поза межами військової частини НОМЕР_2 тривалістю понад 10 (десять) діб;

- в діях військовослужбовця механіка-водія-електрика відділення управління штабу батальйонна взводу зв`язку 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Вина військовослужбовця: головною причиною, що сприяли вчиненню даного правопорушення є негативне і безвідповідальне відношення військовослужбовця до обов`язків служби, та особиста недисциплінованість старшого солдата ОСОБА_1 , а також порушення ним вимог ст.ст.11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст.ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста недисциплінованість та безвідповідальне відношення до обов`язків військової служби старшого солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №11741 від 29.05.2023 Про результати службового розслідування, наказано:

- вирішення питання щодо притягнення, або не притягнення по дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128. Статуту внутрішньої служби 3бройних Сил України, ст. 1, 2, 4 Диспиплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_2 ;

- помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби, згідно пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_7 старшому солдату ОСОБА_1 , призупинити виплату грошового забезпечення з 01.03.2023, а також не виплачувати йому премію за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі;

- заступнику командира частини з морально-психологічного забезпечення-начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 направити копію матеріалів цього службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення, щодо порушення кримінального провадження за фактом, виявленим в ході проведення службового розслідування протягом 10 діб з дати підписання наказу командира частини про затвердження його результатів.

Аркушем доведення до особового складу наказу командира Військової частини НОМЕР_2 про призначення службового розслідування від 09.03.2023 № 4872 у графі розпис про ознайомлення солдата ОСОБА_1 міститься відмітка «СЗЧ».

В матеріалах справах містяться наступні рапорти позивача, які були направлені на адресу відповідача:

від 03.03.2023 рапорт про призначення ВЛК та роз`яснення про військову облікову кваліфікацію (отримано відповідачем 09.03.2023);

від 07.03.2023 рапорт про переміщення позивача до військової частини НОМЕР_4 для продовження проходження військової служби разом із копією письмової згоди військової частини НОМЕР_4 (отримано відповідачем 11.03.2023);

від 14.03.2023 рапорт про повідомлення позивача про результати розгляду попередніх рапортів (отримано відповідачем 24.03.2023);

від 29.03.2023 рапорт про передання справи позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою його переведення до іншої військової частини для продовження військової служби за спеціальністю позивача (отримано відповідачем 06.04.2023);

від 29.03.2023 рапорт з проханням розглянути рапорт позивача на проходження військово-лікарської комісії для встановлення його стану здоров`я (отримано відповідачем 04.04.2023) та інші.

Також в матеріалах справи наявні копії колективної заяви про вчинення злочину від військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 , колективної заяви про вчинення злочинів командуванням ВЧ НОМЕР_2 до Територіального управління ДБР у м.Полтава.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтава від 21 квітня 2023 року по справі №554/3283/23, вирішено скаргу адвокатського об`єднання «Гур`єв та партнери», в особі керуючого партнера адвоката Гур`єва Андрія Альбертовича, адвокатського бюро «Керімов та партнери», в особі керівника, адвоката Керімова Аліка Заміровича на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви від 31 березня 2023 року задовольнити частково. Зобов`язано уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою адвоката ОСОБА_8 , адвоката Керімова Аліка Заміровича від 31 березня 2023 року та розпочати досудове розслідування. В іншій частині скарги відмовлено.

Не погодившись з наказом Військової частини НОМЕР_2 №4872 від 09.03.2023 про призначення службового розслідування, з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №11741 від 29.05.2023 про результати службового розслідування, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підтвердження факту умисного самовільного залишення позивачем 01.03.2023 місця несення служби, а також про наявність причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконання позивачем обов`язків військової служби. Відтак, відповідач правомірно дійшов до висновку про неправомірність дій позивача щодо самовільного залишення місця несення військової служби, а отже порушення ним статей ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 2 указаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Отже, військовослужбовець вважається таким, що виконує обов`язки військової служби, на території військової частини, на шляху прямування на службу або із служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок (абз. 2); бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим (абз. 3); беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини (абз. 4).

Згідно зі ст. 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Приписи ст. 16 Статуту внутрішньої служби визначають, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому (ч. 1 ст. 49 Статуту внутрішньої служби).

При цьому статтею 26 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами Дисциплінарного статуту.

Приписи статей 1, 2 Дисциплінарного статуту визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Із змісту ст. 4 Дисциплінарного статуту вбачається, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів бути пильним, зберігати державну таємницю (абз. 2); виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету (абз. 5); поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків (абз. 6).

За правилами статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України(ч. ч. 1, 3, 7 ст. 85 Дисциплінарного статуту).

За правилами ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Порядок №608 визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Із змісту п. 1 розд. ІІ Порядку №608 випливає, що службове розслідування може призначатися у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Із змісту наведених норм вбачається, що службове розслідування може призначатися як з підстав, передбачених п. 1 розд. ІІ Порядку, так й у будь-яких інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Абзацом першим пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі особи, які проводять службове розслідування).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина друга статті 85 Дисциплінарного статуту, пункт 12 розділу ІІІ Порядку № 608).

Отже, службове розслідування стосовно військовослужбовця рядового складу може бути проведено на підставі наказу однією особою (в тому числі, особисто командиром (начальником), прямим командиром (начальником) або військовослужбовцем сержантського (старшинського) складу) чи у складі комісії з проведення службового розслідування.

Як вірно встановлено судом першої інстанції службове розслідування стосовно позивача проведено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.03.2023 №4872, комісією у складі: голови комісії - старшого оперативного чергового відділення бойового управління командного пункту штабу підполковника ОСОБА_9 та членів комісії - заступника командира з морально-психологічного забезпечення роти вогневої підтримки НОМЕР_6 мотопіхотного батальйону капітана ОСОБА_10 та офіцера-психолога реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи старшого лейтенанта ОСОБА_11 , що відповідає вимогам Дисциплінарного статуту і Порядку № 608.

У спірному випадку, як свідчить зміст наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.03.2023 №4872, призначення службового розслідування зумовлене фактом самовільного залишення військової часитни 01.03.2023 року старшим солдатом ОСОБА_1 .

Отже, наказ від 09.03.2023 №4872 «Про призначення службового розслідування» прийнятий командиром військової частини НОМЕР_2 на реалізацію положень ст. 85 Дисциплінарного статуту та норм Порядку №608 у межах його компетенції, що виключає обґрунтованість доводів Позивача про відсутність правових підстав для його прийняття.

Наказом командира Військової частини командира військової частини НОМЕР_2 №11741 від 29.05.2023 «Про результати службового розслідування», наказано вирішення питання щодо притягнення, або не притягнення по дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128. Статуту внутрішньої служби 3бройних Сил України, ст. 1, 2, 4 Диспиплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_2 .

Тобто вказаним наказом «Про результати службового розслідування» позивача не притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а лише висловлені пропозиції щодо наступних дій щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності.

Так, резолютивна частина зазначеного наказу має рекомендаційний характер, оскільки відповідачем лише запропоновано вжити заходи щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Крім того доводи апеляційної скарги з приводу того що оскаржені накази були прийняті неуповноваженою особою, оскільки були видані командиром ВЧ НОМЕР_2 полковником ОСОБА_5 , однак з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що керівником ВЧ НОМЕР_2 є ОСОБА_6 не приймаються до уваги, оскільки не спростовують факт того, що командиром ВЧ НОМЕР_2 є полковник ОСОБА_12 .

Спростовуючи доводи представника позивача про порушення строків проведення службового розслідування, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Згідно з частиною третьою статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Таким чином, службове розслідування у будь-якому випадку не може тривати більш ніж 2 місяці.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

В той же час суд першої інстанції вірно зазначив, що процедурні порушення під час проведення службового розслідування не можуть бути єдиною підставою для скасування спірних наказів, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі №826/16420/18.

Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Матеріали справи свідчать, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 №4872 про призначення службового розслідування було прийнято 09.03.2023, тобто у період відсутності ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_8 , що свідчить про об`єктивну неможливість ознайомлення позивача із цим наказом з незалежних від відповідача причин. Викладеним, на переконання колегії суддів, спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що його протиправно не було ознайомлено із наказом про призначення службового розслідування.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступеня вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до статті 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (у редакції, чинній до 18.05.2023), військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Бойове чергування - це виконання бойового завдання. Бойове чергування здійснюється черговими силами і засобами, призначеними від військових частин. До складу чергових сил і засобів входять бойові обслуги, чергові зміни пунктів управління, сил і засобів бойового забезпечення та обслуговування (частина перша і друга статті 332 Статуту внутрішньої служби).

Згідно з абзацом четвертим частини другої статті 340 Статуту внутрішньої служби особовому складові чергової зміни під час несення бойового чергування заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.

Відтак, з дня введення в Україні воєнного стану (24.02.2022) усі військові частини залученні до виконання бойових завдань, а отже здійснюють бойове чергування, у тому числі відповідач.

Таким чином, військовослужбовцям відповідача заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Отже суд першої інстанції вірно зауважив, що залишати розташування військової частини із службових та/або особистих питань військовослужбовець може лише за згодою свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що позивач залишив 01.03.2023 район зосередження його підрозділу на території Донецької області, що не заперечує і позивач, при цьому, будь-яких відомостей про те, на підставі якого акту, вказівки, дозволу тощо він залишив місце розташування свого підрозділу у Донецькій області позивач не зазначає, мотивуючи залишення військової частини лише непорозумінням із командуванням військової частини, відсутністю знань, навичок, фізичної підготовки та наявністю травм, що виключає виконання функцій пішого стрільця. Також, позивач не зазначив про причини таких дій та про повідомлення про залишення розташування своїх прямих командирів.

При цьому направлення рапортів, як на тому акцентує увагу позивач, не спростовує означених фактів, оскільки такі були направлені після 01.03.2023, тобто після самовільного залишення розташування, тобто не спростовує факту самовільного залишення військової частини.

Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження факт умисного самовільного залишення позивачем 01.03.2023 місця несення служби, а також про наявність причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконання позивачем обов`язків військової служби, що підтверджує неправомірність дій позивача щодо самовільного залишення місця несення військової служби, а отже порушення ним статей ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, вірно встановив фактичні обставини справи та дав їм правову оцінку, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, що не може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

В повному обсязі постанова складена 18 червня 2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова