Справа № 200/401/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року справа №200/401/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року по справі №200/401/24 (суддя І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо звільнення головного сержанта призваного за мобілізацією, ОСОБА_1 , заступника командира бойової машини навідника оператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти НОМЕР_3 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_4 окремої мотопіхотної бригади військової частини НОМЕР_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України прийняти рішення про звільнення заступника командира бойової машини навідника оператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти 21 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_4 окремої мотопіхотної бригади військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за інвалідом І групи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 06 вересня 2023 року про звільнення його з військової служби на підставах визначених п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06 вересня 2023 року про звільнення його з військової служби на підставах визначених п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 є інвалідом 1 групи та як підставу звільнення з військової служби зазначав п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" як підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи. Однак, суд застосував іншу норму матеріального права, яка стосується інвалідів 2 групи та не повинна застосовуватись до спірних правовідносин. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААГ 019977 у ОСОБА_2 загальне захворювання опорно-рухового апарату, а тому до спірних правовідносин повинно застосовуватися Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1317, наказ Міністерства охорони здоров`я від 09.03.2021р. №407.

Відповідно до Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013р. №413, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №019977, ОСОБА_2 з 05.06.2023 безстроково присвоєно першу Б групу інвалідності та вона потребує постійної сторонньої допомоги. Згідно висновку № 139 від 15.06.2023 форми № 080-4/0, про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійні основі, ОСОБА_2 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Позивач звертає увагу, що підставою відмови у звільненні були ті обставини, що ОСОБА_1 не підтвердив здійснення догляду за ОСОБА_2 , однак суд вийшов за межі доказування по справі і встановив обставини, що у ОСОБА_2 є інші особи, які зобов`язані утримувати та піклуватися про неї. Позивач вважає, що оскільки він звернувся до суду з позовом щодо неправомірної відмови та зобов`язання звільнити з військової служби, то в даному випадку суд повинен був задовольнити позов або відмовити в його задоволенні.

Позивач наголошує на тому, що до рапорту ним було додано відповідні документи на підтвердження тих обставин, що він здійснює постійний догляд за своєю бабусею ОСОБА_2 - інвалідом 1 групи, яка потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, а тому він має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу". Відтак, відмова у звільненні командиром військової частини НОМЕР_1 є протиправною.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 05.03.2023р. перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою № 260 від 12.01.2024р..

Позивач 06 вересня 2023 року Командиру 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 подав "по команді" рапорт, в якому просив звільнити його, заступника командира бойової машини навідника - оператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти 21 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_4 окремої мотопіхотної бригади військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_1 , на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу", військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час воєнного стану звільняються з військової служби через певні сімейні обставини або інші поважні причини (якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу).

До рапорту позивачем додано нотаріально засвідчені: копію паспорту ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 , копію Висновку № 139 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, копію Довідки до акта огляду медико - соціальною комісією серії 12 ААГ № 019977, копію Акту обстеження житлово - побутових умов проживання. Акт про встановлення факту здійснення догляду.

Командир військової частини НОМЕР_1 розглянувши рапорт позивача, прийняв рішення про звільнення останнього з військової служби з підстав необхідності здійснення постійного догляду за інвалідом І групи та подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 відповідне клопотання.

Проте, у зв`язку із запереченнями підполковника юрисконсульта ОСОБА_4 з причин відсутності документів, що ОСОБА_1 здійснював та здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 вилучено 21.09.2023 додатки та відмовлено у звільненні, про що зроблено на вказаному клопотанні відповідний запис.

07.09.2023р. адвокатом ОСОБА_5 командиру Військової частини НОМЕР_1 , через Міністерство оборони, було направлено адвокатський запит щодо надання мотивованої відповіді щодо стану розгляду рапорту від 06.09.2023р. щодо звільнення головного сержанта ОСОБА_1 на підставі абз. 4 п.п. «г» ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військову службу та військовий обов`язок» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи.

Військовою частиною НОМЕР_1 за вих. № 8068 адвокату ОСОБА_5 було надано відповідь № 8068 від 06.12.2023 за підписом Командира А 2962 майора ОСОБА_6 , про те, що ОСОБА_1 жодних дій, щоб оформити догляд за хворим родичем ОСОБА_2 не вчинив та пов`язав необхідність здійснення постійного догляду тільки актом, що підписаний трьома мешканцями села Держанка Подільського району Вінницької області.

Позивачем направлено до Міністерства оборони України тричі скаргу Міністру оборони України на бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією скарги від 12.09.2023, Описом вкладення та накладною № 086, копією скарги від 28.09.2023, Описом вкладення та накладною № 623.

Вважаючи протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення його з військової служби на підставі поданого ним рапорту протиправною позивач звернувся до суду із цим позовом.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Судом першої інстанції позов задоволено частково. Відповідачами апеляційна скарга не подавалась, а тому суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (…)

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.

Частиною четвертою статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час воєнного стану звільняються з військової служби через певні сімейні обставини або інші поважні причини (якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу).

На підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи - його бабусі ОСОБА_2 , позивачем до рапорту було додано, зокрема, копію Висновку № 139 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, копію Довідки до акта огляду медико - соціальною комісією серії 12 ААГ № 019977.

У відповідності до вимог Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» догляд за особою з інвалідністю (дитиною з інвалідністю) - сукупність соціальних послуг, спрямованих на соціально-побутову допомогу та підтримку, захист і забезпечення життєдіяльності особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю).

Згідно статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Перша група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від міри втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді.

До підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування.

До підгрупи Б першої групи інвалідності належать особи з високою мірою втрати здоров`я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Згідно п.11 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1317 (надалі - Положення №1317) , міські, міжрайонні, районні комісії: 1) визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

За приписами п. 27 Положення№1317 підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

До підгрупи А I групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи А I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).

До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи Б I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно Довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №019977 від 05.06.2023р. ОСОБА_2 є інвалідом І групи Б безтерміново та потребує стороннього догляду.

Згідно Висновку №139 (виданого відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого КП Ямпільський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги Ямпільської міської ради від 15.06.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує соціальної послуги догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", затв.наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407, Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року № 859.

У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

За приписами пункту 9 Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що Висновок №139 не можливо визнати належною підставою для застосування п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII і, як результат, звільнення позивача із військової служби за сімейними обставинами, оскільки він не відноситься до документів, що підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за бабусею ОСОБА_2 , а його призначенням є отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 019977 від 05.06.2023р. ОСОБА_2 є інвалідом І групи Б безтерміново та потребує стороннього догляду.

Дана довідка не містить посилань на необхідність здійснення саме постійного догляду.

Колегія суддів також звертає увагу, що Положенням №1317 необхідність постійного стороннього нагляду передбачена саме для підгрупи А I групи інвалідності. Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 019977 від 05.06.2023р. ОСОБА_2 є інвалідом І групи Б.

Колегія суддів вважає, що поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не було надано документів на підтвердження наявності правових підстав для звільнення з військової служби у відповідності до п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за інвалідом І групи.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі командири) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

За правилами пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абз. 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, виходячи з приписів наведених норм, рішення про звільнення позивача з військової служби згідно з його рапортом уповноважений приймати командир військової частини НОМЕР_6 .

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рапорт позивача про звільнення з військової служби разом з долученими до нього документами був розглянутий командиром військової частини НОМЕР_7 та на підставі чого останній звернувся із клопотанням до командира військової частини НОМЕР_6 про звільнення, поряд з іншими, позивача з військової служби.

Проте, у зв`язку із запереченнями підполковника юрисконсульта ОСОБА_4 з причин відсутності документів, що позивач здійснював та здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 вилучено 21.09.2023р. додатки та відмовлено у звільненні.

При цьому, зі змісту вищевказаного клопотання неможливо встановити, що воно погоджено саме командиром військової частини НОМЕР_2 , який саме і мав приймати вмотивоване рішення щодо питання звільнення позивача.

Враховуючи, що під час розгляду справи було встановлено, що рапорт позивача про звільнення його з військової служби на підставах визначених п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, не розглянутий належним чином уповноваженим на те командиром військової частини НОМЕР_6 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог та задовольнити частково позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного розгляду рапорту позивача від 06 вересня 2023 року про звільнення його з військової служби на підставах визначених п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи та зобов`язання повторно розглянути рапорт позивача від 06 вересня 2023 року про звільнення його з військової служби на підставах визначених п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року по справі №200/401/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року по справі №200/401/24 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 20 червня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 20 червня 2024 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко