Справа № 620/4675/22
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4675/22 Суддя (судді) першої інстанції: Оксана ТИХОНЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Голяшкіна О.В., Шведа Е.Ю.,

при секретарі - Малій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ НП у Чернігівській області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Чернігівській області №489 від 13.06.2022 в частині пункту: За грубе порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових (функціональних) обов`язків, недотримання вимог статей 1, 3, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), пунктом 3 Розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 09.11.2016 (далі -Правила етичної поведінки поліцейських), Присяги працівника поліції, у частині самоусунення з 16.03.2022 від виконання своїх службових, функціональних обов`язків як поліцейського, зокрема як керівника, відповідно до Закону № 580-VIII під час дії правового режиму воєнного стану на території України, виїзду (без належного погодження керівництва ГУНП в Чернігівській області) за межі м. Чернігова, зокрема місця дислокації підрозділу, самоусунення від керівництва підпорядкованими підрозділами та особовим складом та неповернення до місця дислокації підрозділу в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області капітана поліції ОСОБА_1 (0054305) звільнити зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Чернігівській області № 319о/с від 28.06.2022 про звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII капітана поліції ОСОБА_1 (0054305), заступника начальника поліції з превентивної діяльності Чернігівського районного управління поліції ГУНП, 29.06.2022;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника поліції з превентивної діяльності Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного суду від 20.07.2023 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі № 620/4675/22 скасовано; направлено справу № 620/4675/22 на новий розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Верховний Суд, зокрема, зазначив, що доводи та обставини щодо звернення позивача до безпосереднього начальника - полковника поліції ОСОБА_2 із проханням надати дозвіл на евакуацію сім`ї та отримання такого дозволу; щодо прибуття 19.03.2022 до м. Івано-Франківськ, де цього ж дня позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області для реєстрації своєї дружини, щодо ознайомлення цього ж дня ОСОБА_1 в Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області з вимогами наказу Голови Національної поліції України від 10.03.2022 №190, письмового зобов`язання про повернення до місця дислокації в ЧРУП ГУНП в Чернігівській області; щодо прибуття до місця дислокації підрозділу (м. Чернігів) для подальшого несення служби без зайвих зволікань (23 березня 2022 року); щодо затримки, яка за доводами позивача була обумовлена посиленням комендантської години на території м. Києва та Київської області з 21 березня 2023 року до 7 год. 00 хв. 23 березня 2022 року, залишилися поза межами дослідження судами попередніх інстанцій, їм не було надано належної правової оцінки в розрізі відповідності обраного відповідачем виду стягнення критеріям співмірності та пропорційності. До того ж суди попередніх інстанцій оминули увагою доводи позивача про те, що за результатами службового розслідування до різних осіб за один і той самий проступок були застосовані кардинально відмінні підходи при обранні виду дисциплінарного стягнення. З огляду на викладене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду наголошує, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на встановлення усіх обставин, за яких позивачем вчинявся дисциплінарний проступок, та не дослідили співмірність обраного виду стягнення складу, характеру та наслідками вчиненого дисциплінарного проступку, що є ключовим моментом у ході судового розгляду цієї справи.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про залишення міста Чернігова з метою евакуації сім`ї прийнято позивачем у зв`язку з військовою збройною агресією російської федерації проти України, однак це не може бути для поліцейського поважною причиною для самовільного залишення місця служби та дислокації підрозділу, де він проходив службу. Так, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я керівника ГУНП в Чернігівській області про залишення місця дислокації підрозділу, а також доказів, що позивач належить до кола поліцейських, які вправі протягом доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік.

Факт порушення позивачем вимог статей 1, 3, 5 Дисциплінарного статуту, статті 18 Закону № 580-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських та Присяги працівника поліції, які отримали свій вияв у фактичному самоусуненні від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, а також самовільному залишенню без будь-якого погодження з керівником території дислокації підрозділу (м. Чернігів)

Отже, самовільне залишення дислокації підрозділу (м. Чернігів) з 16.03.2022, невихід позивача на службу, неприбуття останнього у подальшому до місця дислокації підрозділу, в якому служив (м. Чернігів), тобто до місця несення служби, свідчить про безвідповідальне ставлення до своїх функціональних обов`язків.

Враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що звільнення ОСОБА_1 незаконне, адже:

- у позивача були законні підстави для виїзду з м. Чернігів з огляду на отримання дозволу свого безпосереднього керівника;

- тимчасовий виїзд зумовлений необхідністю евакуювати сім`ю, оскільки відповідачем не забезпечено евакуації родин працівників поліції;

- не враховано факту перебування позивача на лікарняному в період з 16.03.2022 по 21.03.2022;

- одразу після евакуації родини до м. Івано-Франківськ позивач повертався до м. Чернігова для подальшого проходження служби;

- до нього застосовано найсуворіший вид дисциплінарного покарання безпідставно та необґрунтовано, відповідачем при його обранні не було враховано відсутність обтяжуючих обставин та наявність таких обставин; як: необхідність евакуювати сім`ю; дозвіл безпосереднього керівника на виїзд; тривалий час перебування позивача на службі; особу позивача та відсутність застосування до нього будь-яких стягнень за період проходження служби в поліції;

- наявний неоднаковий підхід керівництва ГУНП в обранні виду дисциплінарного стягнення, адже за один і той самий вид проступку до позивача у порівнянні з іншими поліцейськими, зокрема, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , до яких за самовільне залишення місця несення служби застосовано стягнення у вигляді попередження про неповну службову невідповідність;

- відносно позивача за одне і те ж діяння було проведено два службових розслідування, і він двічі був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за один і той самий проступок. Проте, положення Дисциплінарного статуту не передбачать можливості скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення як передчасні і призначати нове розслідування; у вказаному документі передбачена можливість проведення лише одного службового розслідування, підставою для проведення нового службового розслідування може бути вчинення нового дисциплінарного проступку;

- порушено місячний строк накладення на позивача дисциплінарного стягнення, оскільки, перший висновок службового розслідування був складений 21.03.2022.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 22.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що ОСОБА_1 фактично самоусунувшись від виконання обов`язків одного з керівників Чернігівского РУП ГУНП області по організації несення служби поліцейськими підрозділів поліції та здійснення заходів з протидії військової агресії рф проти України на території Чернігівського гарнізону та безпосередньо міста Чернігова, вчинив дії, що потягли за собою негативні наслідки у вигляді самоусунення значної кількості поліцейських, які були підпорядковані позивачу за напрямком службової діяльності.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2024 справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач та представник позивача доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі та наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 21.03.2022 ГУНП в Чернігівській області прийнято накази № 120о/с та № 383 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його зі служби в поліції у зв`язку із цим.

На підставі доповідної записки від 13.05.2022 начальника відділу правового забезпечення ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_9 зазначені накази від 21.03.2022 були скасовані наказами ГУНП в Чернігівській області від 13.05.2022 № 212о/с та № 424, а також створена дисциплінарна комісія з метою призначення та проведення службового розслідування за фактом відсутності на службі та невиконання службових обов`язків окремими поліцейськими структурних та територіальних підрозділів ГУНП в Чернігівській області з 24.02.2022.

Наказом начальника ГУНП в Чернігівській області від 13.05.2022 №595, на підставі доповідної записки начальника відділу правового забезпечення ГУНП в Чернігівській області капітана поліції ОСОБА_10 , призначено проведення службового розслідування за фактами відсутності на службі та невиконання службових обов`язків окремими поліцейськими структурних та територіальних підрозділів ГУНП в Чернігівській області, зокрема, щодо заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, капітана поліції ОСОБА_1 .

За наслідками службового розслідування та зібраних матеріалів складено висновок службового розслідування, який 11.06.2022 затверджений начальником ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено факт грубого порушення позивачем службової дисципліни, невиконання службових обов`язків, самоусунення з 16.03.2022 від виконання своїх службових, функціональних обов`язків, як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави, зокрема, як керівника, в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, виїзду (без належного погодження керівництва ГУНП в Чернігівській області) за межі м. Чернігова, зокрема місця дислокації підрозділу, самоусунення від керівництва підпорядкованими підрозділами та особовим складом та неповернення до місця дислокації підрозділу в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, капітаном поліції ОСОБА_1 та Дисциплінарна комісія ГУНП в Чернігівській області рекомендувала за недотримання вимог статей 1, 3, 5 Дисциплінарного статуту, статті 18 Закону № 580-VIII, пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, Присяги працівника поліції притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 від 13.06.2022 №489 капітана поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, невиконання службових обов`язків, недотримання вимог статей 1, 3, 5 Дисциплінарного статуту, статті 18 Закону № 580-VIII, пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, Присяги працівника поліції, у частині самоусунення з 16.03.2022 від виконання своїх службових, функціональних обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави, зокрема, як керівника, в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, виїзду (без належного погодження керівництва ГУНП в Чернігівській області) за межі м. Чернігова, зокрема місця дислокації підрозділу, самоусунення від керівництва підпорядкованими підрозділами та особовим складом та неповернення до місця дислокації підрозділу в період дії правового режиму воєнного стану в Україні.

Цей вид стягнення реалізований наказом начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 від 28.06.2022 №319 о/с, яким позивача з 29.06.2022 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII.

Судом першої інстанції викликано свідків, які надали наступні пояснення.

ОСОБА_12 наразі працює начальником відділу в Чернігівській районній військовій адміністрації. Станом на 24.02.2022 був заступником начальника ГУНП в Чернігівській області. Свідок повідомив, що він з позивачем приблизно до 12.03.2022 разом ходили на наради до начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_13 . Вночі з 12 на 13 березня 2022 року свідка госпіталізували, останній зателефонував начальнику ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_14 повідомити дану інформацію та отримав від нього усний дозвіл на виїзд з м. Чернігова. З позивачем свідок спілкувався лише по телефону. Під час однієї з розмов, ОСОБА_1 повідомив свідку, що отримав дозвіл від ОСОБА_2 на евакуацію своєї сім`ї з м. Чернігів. В цей час свідок перебував у м. Луцьк. 20.03.2022 свідок домовився телефоном з позивачем разом повертатися в м. Чернігів. 21.03.2022 вони зустрілися біля м. Луцьк і поїхали в напрямку м. Чернігова. На блок-посту у Київській області їх зупинили та повідомили про посилену комендантську годину до 23.03.2022. В свою чергу, 23.03.2022 зранку вони виїхали в напрямку м. Чернігова. На черговому блок-пості їм повідомили, що міст до в`їзду в м. Чернігів зруйновано, проїзд неможливий. Також свідок зазначив, що близько 10 години ранку 23.03.2022 йому зателефонував ОСОБА_15 та повідомив про його звільнення. В зв`язку з чим свідок вирішив повернутися в м. Луцьк, а позивач в розмові повідомив, що разом з ОСОБА_16 поїдуть до смт. Козелець. Щодо наказу про посилений варіант несення служби свідку відомо з нарад у начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_13.

ОСОБА_17 - станом на 24.02.2022 начальник відділу реагування патрульної поліції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області. В день вторгнення по тривозі свідок зібрав особовий склад підпорядкованого йому підрозділу. Свідок повідомив, що за посадою перебував у підпорядкуванні ОСОБА_1 . Приблизно в середині березня 2022 року начальник ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 викликав свідка на нараду, на якій був присутній ОСОБА_1 . Після наради ОСОБА_1 підійшов до начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_13 і просив надати йому дозвіл на вивезення його сім`ї та повідомив, що начальник ЧРУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2 дав свій дозвіл і підписав рапорт, на що начальник ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 сказав: «ну добре». Свідку було відомо про наявність наказу про посилений варіант несення служби, якій діяв і до 24 лютого 2022 року та в якому було передбачено, що субота це робочий день. Про необхідність отримання дозволу поліцейським на виїзд за межі міста йому не відомо.

ОСОБА_8 - інспектор відділу реагування патрульної поліції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області. Зазначив, що був присутнім на нарадах в ГУНП в Чернігівській області, які проводив ОСОБА_2 та чув, як останній дав дозвіл на виїзд позивачу для евакуації його сім`ї.

ОСОБА_18 вказав, що на даний час працює старшим дільничним ЧРУП ГУНП в Чернігівській області. Повідомив, що приблизно з 16, 17 березня 2022 року він виконував обов`язки позивача та ходив на наради, оскільки ОСОБА_1 в даний період мав поїхати на декілька днів для вивезення сім`ї.

ОСОБА_19 - заступник начальника сектору моніторингу ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, вказав, що приблизно в середині березня 2022 року був присутнім при розмові ОСОБА_1 , ОСОБА_16 та ОСОБА_2 та чув як, зокрема, позивач просив ОСОБА_2 надати йому дозвіл для вивезення сім`ї, на що ОСОБА_2 дав свою згоду.

ОСОБА_20 - начальник сектору ювенальної превенції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області. Зазначив, що йому подзвонив особисто ОСОБА_1 та під час розмови повідомив, що ОСОБА_2 надав йому дозвіл на виїзд для евакуації сім`ї. Зазначив, що по всім робочим питанням за його відсутності звертатися до ОСОБА_18 .

ОСОБА_21 - наразі працює заступником командира роти управління поліції охорони Дніпровського району м. Києва. Повідомив, що 16.03.2022 ОСОБА_1 заїжджав в смт. Козелець для отримання від свідка палива. ОСОБА_1 повідомив свідку, що вивозить свою сім`ю з дозволу ОСОБА_2 в напрямок м. Івано-Франківськ. 23.03.2022 ОСОБА_1 разом з ОСОБА_16 приїхали до свідка в смт. Козелець, оскільки вони не можуть поїхати в м. Чернігів. Свідок подзвонив керівнику ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_14 , який повідомив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_16 звільнені зі служби в поліції. Також свідок зазначив, що йому було відомо про дію наказу про посилений режим несення служби, та що без дозволу свого безпосереднього керівника виїжджати з місця дислокації не можна. Про даний факт свідок дізнався з мобільного застосунку для обміну повідомленнями.

ОСОБА_16 зазначив, що наразі працює у відділенні спеціального призначення військової частини. Пояснив, що він разом з позивачем неодноразово підходили до ОСОБА_2 щодо отримання дозволу на евакуацію своїх сімей. ОСОБА_2 дав дозвіл на виїзд за умови написання рапорту. Свідок та позивач написали рапорти, віддали їх ОСОБА_2 , який сказав, що підпише їх. 16.03.2022 зранку свідок та позивач виїхали з м. Чернігів зі своїми сім`ями на трьох транспортних засобах, виїжджало приблизно десять осіб. По дорозі заїхали в смт. Куликівка та в лікарні даного населеного пункту отримали лікарняні. 17.03.2022 зранку поїхали в смт. Козелець до ОСОБА_21 , який надав свідку та позивачу паливо для транспортних засобів. В подальшому поїхали в м. Івано-Франківськ, в яке прибули 19.03.2022. В м. Івано-Франківськ звернулися до місцевого відділу поліції, в якому написали зобов`язання про повернення до міста служби. 21.03.2022 позивач та свідок виїхали з м. Івано-Франківськ і по дорозі біля м. Луцьк зустрілися з ОСОБА_12 і всі разом на двох автомобілях поїхали в напрямку міста Чернігова. 21.03.2022 ввечері приїхали в Київську область та на блок посту їх зупинили і повідомили про посилену комендантську годину до 23.03.2022. До вказаної дати перебували в своїх автомобілях, а 23.03.2022 після закінчення комендантської години поїхали в смт. Козелець та залишились в даному населеному пункті, оскільки їм повідомили про звільнення зі служби та неможливістю доїхати до м. Чернігів, оскільки на той час було зруйновано міст через який необхідно було їхати.

ОСОБА_15 наразі працює в ГУНП в м. Києві. В лютому 2022 року займав посаду начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернігівській області. Щодо виїзду поліцейських за межі дислокації (м. Чернігів) свідок повідомив, що він мав відбуватися з дозволу начальника ГУНП в Чернігівській області відповідно до рапорту, написаного поліцейським. Як відомо свідку, право надання дозволу на виїзд поліцейським за межі області начальник ГУНП в Чернігівській області нікому не делегував. Свідку не відомо, чи звертався позивач із рапортом на ім' я начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11. Також свідок повідомив, що їх управління кадрового забезпечення працювало цілодобово і поліцейські мали змогу звертатися з відповідними рапортами. Щодо ознайомлення з наказом про посилений режим служби, то свідок повідомив, що з ним були ознайомлені керівники структурних підрозділів апарату ГУНП в Чернігівській області та керівники територіальних відокремлених підрозділів, які в свою чергу, повинні були довести цю інформацію до своїх підлеглих, тому ОСОБА_2 мав ознайомити позивача з даним наказом. Також свідок повідомив, що наразі цей пункт наказу дійсний та виконується поліцейськими.

ОСОБА_2 повідомив, що перебуває на лікуванні з травмою голови та по суті справи стверджувати нічого не може, оскільки не пам`ятає. При цьому, свідок зазначив, що позивач був його заступником з питань превенції в ЧРУП ГУНП в Чернігівській області. Свідок думає, що надавав позивачу дозвіл на виїзд з міста Чернігова в березні 2022 року для евакуації сім`ї, але в якій формі надавав відповідний дозвіл не пам`ятає. Гадає, що позивач звертався до нього з рапортом щодо виїзду з міста Чернігова в березні 2022 року для евакуації сім`ї, можливо свідок підписав його. На питання головуючої щодо того, кому свідок надавав письмові пояснення від 08.06.2022 він не пам`ятає. На питання представників позивача, свідок повідомив, що думає, що в березні 2022 року до нього зверталися позивач та ОСОБА_16 щодо надання дозволу на виїзд з м. Чернігова для евакуації родини, не заперечує, що він надавав такий дозвіл. Позивач та ОСОБА_16 казали свідку, що вони повернуться до м. Чернігова та наскільки він пам`ятає, вони дійсно повернулися в м. Чернігів, однак точної дати повідомити не може. Наскільки свідок пам`ятає, йому телефонували з кадрового відділу ГУНП в Чернігівській області з приводу надання пояснень, однак він був на лікуванні в інституті серця в м. Києві, хто конкретно телефонував не пам`ятає. На запитання представника відповідача свідок повідомив, що позивач повернувся в місто, коли евакуював свою родину, він його бачив, але коли саме не пам`ятає. Чи телефонував своїм заступникам, коли вони виїхали з міста евакуювати свої родини не пам`ятає. Свідок стверджує, що пояснення в червні 2022 року надавав, але кому саме і де, не пам`ятає, був в цей час на стаціонарному лікуванні в м. Києві.

Вважаючи зазначені накази відповідача протиправними, а своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у діях позивача наявні ознаки дисциплінарного проступку, тяжкість якого зумовлює звільнення з військової служби.

Щодо вказаного висновку суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 6 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За приписами частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 24 Закону № 580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Як установлено частиною першою статті 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть, зокрема, дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно із частиною першою статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту, Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно із статтею 3 Дисциплінарного статуту керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний: 1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського; 2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій; 3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського; 4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень; 5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності; 6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними; 7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень; 8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (частина перша та друга статті 16 Дисциплінарного статуту).

Частинами першою-третьою статті 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.1998 № 893 (Порядок № 893).

За приписами розділу VI Порядку № 893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Згідно із пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

За змістом пункту 1 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

За змістом пункту 1 розділу VІІ Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1179 від 9 листопада 2016 року затверджені Правила етичної поведінки поліцейських.

Відповідно пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, які поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції (пункт 2 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських).

Пунктом 4 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських передбачено, що під час прийняття на службу до поліції особу ознайомлюють з вимогами цих Правил.

Згідно із пунктом 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, під час виконання службових обов`язків поліцейський, зокрема повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2123-IX, який набрав чинності 1 травня 2022 року, Дисциплінарний статут Національної поліції України, доповнений розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

Статтею 26 Дисциплінарного статуту встановлено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).

Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях (частина третя статті 26 Дисциплінарного статуту).

За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку (частина п`ята статті 26 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, днем завершення службового розслідування є день підписання наказу про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності або довідки про відсутність в діях поліцейського дисциплінарного проступку, яка підлягає реєстрації в органі поліції (частина шоста статті 26 Дисциплінарного статуту).

Частиною першою статті 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

Відповідно до частин першої-другої статті 29 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції (абзац перший частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту).

У разі повторного вчинення дисциплінарного проступку поліцейським протягом строку дії дисциплінарного стягнення у виді зауваження за результатами службового розслідування дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє (абзац п`ятий частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту).

Як обґрунтовано зазначає позивач такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу і повинен застосовуватись у виняткових випадках та за вчинення тяжких дисциплінарних проступків.

Аналіз норм законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, свідчить, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

У постанові від 07.03.2024 у справі № 420/3952/20 Верховний Суд вказав, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

У постанові від 31.05.2023 у справі № 600/1542/22-а Верховним судом висловлена правова позиція за змістом якої дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Варто зазначити, що зі змісту Присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції висновується, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Верховний Суд звертає увагу, що поведінка працівника Національної поліції України завжди й за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму й морально-етичним принципам стража правопорядку.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень є вчинення дій, що порушують службову дисципліну. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, зокрема, в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

Проаналізувавши зміст статті 29 Дисциплінарного статуту у постанові від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22 Верховний Суд зауважив, що вказаною нормою встановлено правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою. Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно.

У цій же постанові Верховний Суд підсумував, що повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.

Вказані висновки підтримані Верховним Судом і у постановах від 29.02.2024 у справі № 260/5566/22, від 21.03.2024 у справі № 380/4470/23.

У постанові від 07.03.2024 у справі № 420/3952/20 Верховний Суд зауважив, що визначення виду дисциплінарного стягнення є дискреційними повноваженнями відповідача. При цьому, суд вправі лише перевірити аргументованість, вмотивованість застосованого виду дисциплінарного стягнення, в аспекті вимог статті 19 Дисциплінарного статуту.

Щодо висновків службового розслідування щодо позивача та відповідних спростувань та доводів позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 на виконання Указу Президента України "Про введення надзвичайного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, з метою нормалізації обстановки в державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, особовий склад переведено на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим.

Згідно із пунктом 3 наказу ГУНП в Чернігівській області від 21.02.2022 №268 про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності, поліцейським структурних підрозділів ГУНП в Чернігівській області, територіальних та міжрегіональних органів поліції (УПП, УСР, УБН, ВПК, УПО, ВВБ в Чернігівській області), заборонено всі виїзди за межі обслуговуємої території та Чернігівського гарнізону без дозволу начальника ГУНП.

Відповідно до пункту 1 Наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 (далі - Наказ № 190) наказано поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме:

поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);

поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;

поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).

Згідно із пунктом 3 Наказу № 190 поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

Позивач не заперечує, що у період з 16.03.2022 по 21.03.2022 він перебував за межами м. Чернігова, тобто з 16.03.2022 покинув місце дислокації підрозділу.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач належить до кола поліцейських, які вправі протягом доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік.

Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я керівника ГУНП в Чернігівській області про залишення місця дислокації підрозділу.

Посилання позивача на те, що його безпосередній керівник начальник ЧРУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2 погодив його рапорт про залишення місця дислокації для евакуації сім`ї, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Як зазначено вище, статтею 24 Закону № 580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Отже, питання переміщення поліцейських належить до повноважень ГУНП в Чернігівській області, а не начальника ЧРУП ГУНП в Чернігівській області.

Крім того, свідок ОСОБА_2 зазначив, що не пам`ятає про надані ним пояснення щодо надання позивачу дозволу на залишення місця дислокації для евакуації сім`ї.

Будучи попередженим про кримінальну відповідальність, свідок ОСОБА_2 повідомив, що перебуває на лікуванні з травмою голови та по суті справи стверджувати нічого не може, оскільки не пам`ятає. При цьому, свідок зазначив, що позивач був його заступником з питань превенції в РУ ГУНП в Чернігівській області. Свідок думає, що надавав позивачу дозвіл на виїзд з міста Чернігова в березні 2022 року для евакуації сім`ї, але в якій формі надавав відповідний дозвіл не пам`ятає. Гадає, що позивач звертався до нього з рапортом щодо виїзду з міста Чернігова в березні 2022 року для евакуації сім`ї, можливо свідок підписав його. На питання головуючої щодо того кому свідок надавав письмові пояснення від 08.06.2022 він не пам`ятає. На питання представників позивача, свідок повідомив, що думає, що в березні 2022 року до нього зверталися позивач та ОСОБА_16 щодо надання дозволу на виїзд з м. Чернігова для евакуації родини, не заперечує, що він надавав такий дозвіл. Позивач та ОСОБА_16 казали свідку, що вони повернуться до м. Чернігова та наскільки він пам`ятає вони дійсно повернулися в м. Чернігів, однак точної дати повідомити не може. Наскільки свідок пам`ятає йому телефонували з кадрового відділу ГУНП в Чернігівській області з приводу надання пояснень, однак він був на лікуванні в інституті серця, хто конкретно телефонував не пам`ятає. На запитання представника відповідача свідок повідомив, що позивач повернувся в місто коли евакуював свою родину, він його бачив, але коли саме не пам`ятає. Чи телефонував своїм заступникам коли вони виїхали з міста евакуювати свої родини не пам`ятає. Свідок стверджує, що пояснення в червні 2022 року надавав, але кому саме і де, не пам`ятає, був в цей час на стаціонарному лікуванні в м. Києві.

Відповідно до висновку службового розслідування, опитати ОСОБА_2 було неможливо внаслідок його перебування на стаціонарному лікуванні у м. Києві з 26.04.2022 по 12.09.2022, а тому колегія суддів критично розцінює посилання позивача на пояснення ОСОБА_2 від 08.06.2022 про надання позивачу дозволу на виїзд з м. Чернігова для евакуації сім`ї.

Крім того, в наданій позивачем копії пояснень ОСОБА_2 від 08.06.2022 не заповнена графа прізвище, ім`я та по батькові, посада та спеціальне звання особи з числа дисциплінарної комісії, яка отримує від опитуваного пояснення.

Посилання позивача на фотокопію його рапорту на ім`я полковника поліції ОСОБА_2 від 16.03.2022 про надання дозволу на виїзд, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, адже в рамках службового розслідування дисциплінарна комісія оригінал такого документа фактично не знайшла, про що у висновку вказано «фізична відсутність такого документа».

Апеляційний суд враховує доводи позивача про те, що в ніч з 23 лютого 2022 року на 24 лютого 2022 року він перебував на нараді в УПД та здійснював розстановку блок-постів, потім виконував службові обов`язки відповідно до поставлених завдань керівництвом та своїх посадових інструкцій за місцем несення служби в Чернігівському районному управління ГУНП в Чернігівській області за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, буд. 13;

03 березня 2022 року відбувся авіаудар по житловому масиву по АДРЕСА_1 , на території якого позивач проживав разом зі своєю сім`єю та близькими родичами, в результаті чого сталась масова пожежа квартир у будинках, пошкодження квартир, що унеможливлювало проживання в них, за відсутності вікон, газу, води і тепла. У зв`язку із військовими діями виник тяжкий морально-психологічний стан сім`ї та близьких родичів позивача, хворобливий стан дворічної дитини, виявлення ознак психічних розладів у членів родини внаслідок постійних обстрілів та бомбардувань, влучення снаряду у автомобільний міст через річку Десна, що сполучав м. Чернігів із м. Києвом, відсутність «зеленого коридору» для мирних мешканців та евакуації членів сім`ї працівників поліції, відсутність водійського посвідчення та навичок керування автомобілем у дружини позивача.

Колегія суддів не вдається до перевірки вказаних обставин, з огляду на надані позивачем та свідками пояснення та ситуацію, яка об`єктивно склалась на той час у місті Чернігові, вважає, що рішення позивача про залишення міста Чернігова з метою евакуації сім`ї прийнято позивачем з об`єктивних причин без наявності інших допустимих варіантів.

Разом з цим, вказані обставини не можуть бути для поліцейського належною підставою для самовільного залишення місця служби та дислокації підрозділу, де він проходив службу, без дотримання встановленого порядку. Позивачу не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміни підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу начальника ГУНП в Чернігівській області.

Відтак, позивач був зобов`язаний дотриматись порядку залишення місця служби та дислокації підрозділу, подавши відповідний рапорт начальнику ГУНП в Чернігівській області, однак таких дій позивач не вчинив.

Також суд зауважує, що ОСОБА_1 зазначає, що 16.03.2022 виїхав з міста Чернігова, та 19.03.2022 прибув до м. Івано-Франківськ, де цього ж дня звернувся до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області для реєстрації своєї дружини. Цього ж дня ОСОБА_1 в Головному управління Національної поліції в Івано-Франківській області було ознайомлено з вимогами наказу Голови Національної поліції України від 10.03.2022 №190, виписано письмове зобов`язання про повернення до місця дислокації для подальшого несення служби в ЧРУП ГУНП в Чернігівській області. Прибувши 21.03.2022 в місто Київ, на блок-посту військові заборонили проїзд до м. Чернігів у зв`язку з оголошенням комендантської години до 7 год. 00 хв. 23.03.2022 та повним зупиненням транспортного сполучення з м. Чернігів.

Згідно показів свідка ОСОБА_12 , 21.03.2022 останній зустрівся з позивачем та ОСОБА_16 біля м. Луцьк і поїхали в напрямку м. Чернігова. На блок-посту у Київській області їх зупинили та повідомили про посилену комендантську годину до 23.03.2022. В свою чергу, 23.03.2022 зранку вони виїхали в напрямку м. Чернігова. На черговому блок-пості їм повідомили, що міст до в`їзду в м. Чернігів зруйновано, проїзд неможливий.

Свідок ОСОБА_16 зазначив, що 21.03.2022 ввечері приїхали в Київську область та на блок посту їх зупинили і повідомили про посилену комендантську годину до 23.03.2022. До вказаної дати перебували в своїх автомобілях, а 23.03.2022 після закінчення комендантської години поїхали в смт. Козелець та залишились в даному населеному пункті, оскільки їм повідомили про звільнення з роботи та неможливістю доїхати до м. Чернігів, оскільки на той час було зруйновано міст, через який необхідно було їхати.

Позивачем до справи долучено в якості доказів документи, які були створені останнім, надруковані на комп`ютері, датовані 22 березня 2022 року, а саме: рапорти від 22.03.2022 на ім`я голови Національної поліції України та на ім`я міністра МВС України, зі змісту яких вбачається твердження позивача про своє перебування 22.03.2022 в м. Івано-Франківськ.

Відповідно до даних оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» встановлено, що адреса розташування базової станції та азимут за абонентським номером НОМЕР_1 , який належить позивачу в період, зокрема, з 21.03.2022 по 23.03.2022 є Івано-Франківська область.

Таким чином, спростовуються покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_16 щодо подій, які мали місце в період з 21 по 23 березня 2022 року, а також доводи позивача про вжиття ним заходів для повернення до м. Чернігова та до виконання обов`язків поліцейського.

Колегія суддів враховує доводи позивача про його перебування на лікарняному в період з 16.03.2022 по 21.03.2022. При цьому, такі доводи додатково вказують на суперечливість позиції позивача.

Так, щодо тимчасової непрацездатності позивача у період з 15.03.2022 по 19.03.2022 та з 19.03.2022 по 24.03.2022 наявний лист КНП "Куликівський центр первинної медико-санітарної допомоги" Куликівської селищної ради згідно із яким ОСОБА_1 звертався особисто для отримання медичної допомоги 15.03.2022, а також 19.03.2022.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що 16.03.2022 зранку з позивачем виїхали з м. Чернігів зі своїми сім`ями на трьох транспортних засобах, виїжджало приблизно десять осіб. По дорозі заїхали в смт. Куликівка та в лікарні даного населеного пункту отримали лікарняні. 17.03.2022 зранку поїхали в смт. Козелець до ОСОБА_21 , який надав свідку та позивачу паливо для транспортних засобів. В подальшому поїхали в м. Івано-Франківськ, в яке прибули 19.03.2022.

Варто зауважити, що відстань між населеними пунктами Куликівка та Івано-Франківськ відповідними дорогами складає не менше 714 км, загальновідомою є також обставина неможливості швидкого пересування автомобільними дорогами загального користування в Україні у березні 2022 року, що викликає обґрунтовані сумніви щодо доводів позивача та показів свідка ОСОБА_16 у цій частині.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що самовільне залишення дислокації підрозділу (м. Чернігів) з 16.03.2022, невихід позивача на службу, неприбуття останнього у подальшому до місця дислокації підрозділу, в якому служив (м. Чернігів), тобто до місця несення служби, свідчать про безвідповідальне ставлення до своїх функціональних обов`язків.

Належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі матеріали справи не містять.

Таким чином, відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем вимог статей 1, 3, 5 Дисциплінарного статуту, статті 18 Закону, Правил етичної поведінки поліцейських та Присяги працівника поліції, які отримали свій вияв у фактичному самоусуненні від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, а також самовільному залишенню без будь-якого погодження з керівником території дислокації підрозділу (м. Чернігів), то при прийнятті оскаржуваного наказу від 13.06.2022 № 489 в частині, що стосується позивача, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Суд враховує, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Необхідно врахувати, що позивач станом на 24.02.2022 був офіцером середньої ланки, капітаном поліції, стажем роботи понад 9 років.

Встановлені у даній справі обставини свідчать про безвідповідальне ставлення позивача до долі тих осіб, які перебували на території м. Чернігів та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань території міста, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо. Поведінка позивача призвела до формування негативної думки у населення про поліцію та дискредитації звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання ним вимог законодавства, Присяги працівника поліції та посадових обов`язків.

Тому, колегія суддів погоджується із висновками відповідача та суду першої інстанції про те, що тяжкість та наслідки вказаного проступку підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, відтак правомірним є притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Позивач вказує про застосування вибіркового підходу до поліцейських, які вчинили один і той самий дисциплінарний проступок, а саме самовільне залишення території місця дислокації підрозділу, за результатами службового розслідування, яких було притягнуто до різних видів дисциплінарної відповідальності. Частину працівників поліції (58 осіб) було звільнено зі служби в поліції, в тому числі, позивача, а іншу частину (62 особи) - притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Зокрема, до поліцейських ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за самовільне залишення місця несення служби застосовано стягнення у вигляді попередження про неповну службову невідповідність.

Відхиляючи доводи позивача у цій частині, суд першої інстанції вказав, що всі фігуранти службового розслідування від 11.06.2022 вчинили тотожній дисциплінарний проступок не відповідають дійсності та спростовуються змістом самого висновку службового розслідування. Так, наприклад: поліцейські з відділів та відділень, що дислокувалися в місті Городня та Ріпки біля 4 години ранку 24 лютого 2022 року були евакуйовані до міста Чернігів для подальшого несення служби в цьому місті. Водночас, 25-26 лютого 2022 року самостійно, за власною ініціативою частина поліцейських повернулася на вже окуповані території і залишалась там до часу деокупації. Після оголошення збору особового складу за сигналом «Бойова тривога», отримавши зброю та команду про розстановку, завдання і місця дислокації по місту Чернігів, певна частина поліцейських у період з 24.02.2022 до 16-19 березня 2022 року щоденно заступали на службу і виконували свій обов`язок. Проте за особистих обставин, за власною ініціативою після 15-19 березня 2022 року вивозили родини з міста без повідомлення керівництва і без отримання/спроби отримати дозвіл на виїзд за межі гарнізону. Після оголошення збору особового складу за сигналом «Бойова тривога», поліцейські, які перебували на цей момент у відпустках чи відрядженнях поза межами населеного пункту Чернігів, вжили заходи щодо прибуття до місця дислокації їх підрозділів. Проте частина поліцейських всупереч наказам Голови Національної поліції та керівництва ГУНП, до міста не повернулась і до виконання обов`язків поліцейського не приступили. Частина поліцейських, які отримали повідомлення про збір за сигналом «Бойова тривога», проігнорували команду із виправданням на кшталт «я на лікарняному» або «я вихідний/відпустка» до приміщень поліції для отримання зброї та відповідних завдань не прибула, хоча перебувала у місті Чернігів чи передмісті. В подальшому перебували у місті, спілкувались з колегами які несли службу, отримували інформацію щодо роботи поліції і наказів, але самі до виконання обов`язків поліцейського не приступали, протягом березня 2022 року залишили місто.

Таким чином, судом встановлено чотири різних склади дисциплінарних проступків, які не є тотожними. Вищезазначені групи з різними складами дисциплінарних проступків об`єднує лише те, що вони були вчинені особами під час дії воєнного стану і дисциплінарні проступки було вчинено особами зі статусом поліцейського.

Однак, вказані обґрунтування суду першої інстанції не спростовують доводів позивача про те, що до поліцейських ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за самовільне залишення місця несення служби застосовано стягнення у вигляді попередження про неповну службову невідповідність.

Разом з цим, як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, навіть за наявності тотожного складу дисциплінарного проступку у діях поліцейських, до таких поліцейських може бути застосований різний вид дисциплінарної відповідальності, оскільки одним з важливих критеріїв оцінки дій порушника є його посадове становище, вислуга років і наявність поліцейських у підпорядкуванні, щирість і об`єктивність пояснень. Оцінюється окремо шкода, яка була завдана діями/бездіяльністю поліцейського, і такий різновид шкоди як репутаційна шкода.

Зокрема, позивач, як заступник начальника районного управління поліції був керівником блоку превентивної діяльності (блок громадської безпеки), мав більше 200 осіб підлеглих.

Встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми для твердження про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилені посилання позивача на те, що дисциплінарне стягнення застосовано до останнього поза межами встановленого статтею 21 Дисциплінарного статуту строку, оскільки за результатами першого службового розслідування було складено висновок, який затверджений 21.03.2022 начальником ГУНП в Чернігівській області та є чинним, адже підставою для застосування дисциплінарного стягнення згідно наказу від 13.06.2022 № 489 став Висновок службового розслідування, затверджений 11.06.2022. Притягнення до дисциплінарної відповідальності мало місце у межах встановленого частиною першою статті 21 Дисциплінарного статуту шестимісячного строку.

Крім того, результати проведеного у березні 2022 року службового розслідування скасовані ГУНП в Чернігівській області шляхом, зокрема, скасування наказів як про притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, так і наказів про реалізацію таких стягнень, а відтак відсутні підстави вважати, що затверджений 21.03.2022 висновок службового розслідування є чинним щодо спірних правовідносин.

Наведене також свідчить і про безпідставність посилань позивача на повторне притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, оскільки накази від 21.03.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності і про реалізацію дисциплінарного стягнення від були скасовані.

До того ж, певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акту (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що в даному випадку дисциплінарна комісія з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту дійшла висновку про порушення позивачем службової дисципліни, за що передбачена дисциплінарна відповідальність.

Відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції, адже вчинений позивачем проступок є таким, що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований, зокрема, для недопущення проходження служби поліцейськими, які дискредитують Національну поліцію.

Таким чином, оскаржувані накази винесено з урахуванням ступеню вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, а також на підставі Законів України «Про Національну поліцію», «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України». Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваних наказів ГУ НП в Чернігівській області від 13.06.2022 №489 та від 28.06.2022 № 319о/с.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від вимог про скасування наказу звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Висновки суду у цій справі відповідають висновкам Верховного Суду, які висловлені у постанові від 28.05.2024 у справі № 620/4544/22, ухваленої за результатом розгляду подібних правовідносин.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на наведене апеляційний суд надав правову оцінку визначальним доводам апеляційної скарги. Суд зауважує, що не надання оцінки іншим доводам сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 48, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню, відповідно до статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.В. Голяшкін

Е.Ю. Швед