Справа № 300/446/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/446/24 пров. № А/857/6480/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Кухтея Р.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року (головуючого судді Григорука О.Б., ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі №300/446/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.01.2024 звернувся в суд з урахуванням зміни позовної заяви до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації від 17.01.2024, визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2024 щодо зарахування позивача до списків особового складу та призначення на посаду помічника кулеметника.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що за частинами 1, 4 статті 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Персонально-первинний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх проживання. Місцем перебування позивача на військовому обліку за місцем проживання є ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступником якого є ІНФОРМАЦІЯ_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 . Відтак, позивача, згідно імперативних вимог статті 19 Конституції України, ч.13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 3 ч. 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, п. 3.3. глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року (в редакції змін внесених Наказом Міністерства оборони № 490 від 18.08.2023), повинен був повторно оглядати виключно ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , після додаткового обстеження, а не ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому виключно лікар - член ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , мав право направити позивача на додаткове обстеження, про що внести відповідний запис у реєстр ЕСОЗ, чого в спірних правовідносинах дотримано не було. Крім того, за пунктом 253 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Про призов громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та призначення на посади командири військових частин інформують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) цих громадян до призову на військову службу та посадову особу, до номенклатури призначення якої належить посада, на яку призначено призваного громадянина. Про призов громадян на військову службу територіальні центри комплектування та соціальної підтримки письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких зазначені громадяни працювали, навчалися або були зареєстрованими як безробітні. За пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Тобто, відповідно до вимог пункту 253 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, п. 4 ч. 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.ч. 1, 4 ст. 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов громадян на військову службу за призовом під час мобілізації здійснюється виключно територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) громадян, чого в спірних правовідносинах додержано не було, оскільки місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 і на персонально-первинному військовому обліку, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач перебуває в районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання, а не в відповідача 1, а компетенція відповідача 1 не поширюється на територію адміністративно-територіальної одиниці за місцем проживання позивача. Відтак відповідач 1 у спірних правовідносинах , всупереч вимог ст. 19 Конституції України, діяв на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки було порушено порядок проходження обов`язкового медичного огляду, встановлений ч.13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 3 ч. 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 3 положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, п. п. 3.3., 3.8. глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року (в редакції змін внесених Наказом Міністерства оборони № 490 від 18.08.2023), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800, також обов`язковий медичний огляд, як і призов позивача на військову службу під час мобілізації, було здійснено неуповноваженими на те органами, що призвело до незаконного призову позивача на військову службу під час мобілізації, який у встановленому законом порядку визнаний непридатним до військової служби, та до порушення гарантованих ст. 22 Конституції України прав і законних інтересів позивача, тому суд першої інстанції при вирішенні справи, керуючись виключно принципом верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, повинен був визнати протиправними дії відповідача 1 щодо незаконного призову позивача на військову службу під час мобілізації, визнати протиправним і скасувати наказ відповідача 1 в частині щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації від 17.01.2024, визнати протиправним і скасувати наказ відповідача 2 від 20.01.2024 щодо зарахування позивача до списків особового складу та призначення на посаду помічника кулеметника.

01.04.2024 представник позивача подав клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги, в якому також зазначає, що за ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово- лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України. За ч.8 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України. За п. п. 8, 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці , контроль за його станом. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військовогооперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку). Так місцем перебування позивача на військовому обліку за місцем ї проживання є ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступником якого є ІНФОРМАЦІЯ_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , відтак відповідач 1 у спірних правовідносинах, всупереч вимог ст. 19 Конституції Ураїни, діяв на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки він не мав права призивати позивача на військову службу за призовом під час мобілізації. За ч.2, 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно- правовими актами. За ч.6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу. За ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку). Громадяни призовного віку в добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України. За пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Відтак Громадяни призовного віку, в т.ч. позивач - ІНФОРМАЦІЯ_5 ,за приписами ч .ч. 2, 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 могли бути призвані, в т.ч. і позивач, тільки на строкову військову службу, а на військову службу під час мобілізації згідно імперативних вимог ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Громадян призовного віку не передбачено призивати, оскільки це суперечить нормам ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якими Громадяни призовного віку придатні за станом здоров`я до військової служби, призиваються виключно на строкову військову службу. За ч. 1 ст. 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань. Як встановлено судом першої інстанції позивач, згідно протоколу призовної комісії № 7 від 09.10.2019, звільнений від призову на строкову військову службу як непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і переданий на облік військовозобов`язаних, що підтверджується тимчасовим посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 (а.с. 12), тобто як вбачається з матеріалів справи, громадянин України позивач є обмежено придатний до військової служби у воєнний час, відтак позивач згідно імперативних вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не є зарахованим в запас Збройних Сил України та інших військових формувань, оскільки за ч. 1 ст. 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються тільки громадяни України, які є придатними за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час. При тому, що згідно імперативних вимог ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань. Так як позивач, будучи обмежено придатним до військової служби у воєнний час, що підтверджено письмовим доказом - тимчасовим посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 (а.с. 12), згідно імперативних вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не перебував у запасі Збройних Сил України та інших військових формувань, тому він згідно імперативних вимог. ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не перебуваючи у запасі Збройних Сил України та інших військових формувань, не міг бути призваний на військову службу під час мобілізації, оскільки згідно імперативних вимог ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу під час мобілізації призиваються виключно військовозобов`язані, які перебувають у запасі.

У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_6 заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №300/446/24 та ухвалою суду від 16.04.2024 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

14.05.2024 Восьмим апеляційний адміністративним судом зареєстровано заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, якому просив суд апеляційної інстанції забезпечити позов шляхом забороною іншій особі - Військовій частині НОМЕР_4 направляти позивача в зону (в райони) проведення воєнних (бойових) дій.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі №300/446/24.

13.05.2024 представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про повернення відзиву на апеляційну скаргу, однак колегія суддів вважає дану заяву такою що не підлягає до задоволення, оскільки поданий відзив на апеляційну скаргу через Електронний Суд і представник ІНФОРМАЦІЯ_1 до відзиву на апеляційну скаргу подано довіреність у порядку передоручення від 24.01.2024 від ОСОБА_3 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Витягу з наказу від 24.01.2024 уповноважив ОСОБА_4 представляти інтереси ІНФОРМАЦІЯ_1 в судах України (в тому числі в апеляційних та касаційних інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, тому колегія суддів вважає, що вказана довіреність, яка сформована в Електронному Суді видана згідно статті 59 КАС України та підтверджує право представника на підписання відзиву на апеляційну скаргу яка подана до апеляційного суду.

Також представником позивача ОСОБА_2 подав заяви із посиланням на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та якнайшвидшого розгляду справи.

Згідно із статтею 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 згідно протоколу призовної комісії № 7 від 09.10.2019 звільнений від призову на строкову військову службу як непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і переданий на облік військовозобов`язаних та зарахований в запас, що підтверджується тимчасовим посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 (а.с. 12).

17.01.2024 ОСОБА_1 оповіщений ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №4/30/178 від 17.01.2024 проведено медичний огляд солдату запасу ОСОБА_1 , 1999 р.н., встановлено діагноз та на підставі графи ІІ Розкладу хвороб визнаний придатним до військової служби (а.с. 32 зворот).

17.01.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято наказ «Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» № 21, яким наказано призвати та направити для проходження військової служби по мобілізації резервістів та військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку, які призвані на військову службу по мобілізації в складі команди № НОМЕР_5 , категорія солдатський, сержантський склад (додаток 1), зокрема, ОСОБА_1 (а.с. 31 та зворот).

Згідно поіменного списку ОСОБА_1 18.01.2024 прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Вважаючи дії протиправними ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації від 17.01.2024, а також наказ військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2024 щодо зарахування позивача до списків особового складу та призначення на посаду помічника кулеметника, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтями 17 та 65 Конституції України установлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Цей конституційний обов`язок реалізується через проходження громадянами України військової служби відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (далі - Указ № 64/2022), затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, а надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 (далі - Указ № 65/2022), затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року №2105-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом (строк проведення загальної мобілізації продовжено і такий діє до сьогоднішнього дня).

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно статті 1 Закону №3543-XII, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до частин 5 та 6 статті 4 Закону №3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

В частині 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі Закон № 1932-XII) визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

Згідно частин 1-3 статті 17 Закону № 1932-XII Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (тут і далі - Закон №2232-XII, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно з частиною 10 статті 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 14 Закону №2232-XII приписка громадян України чоловічої статі до призовних дільниць проводиться з метою взяття їх на військовий облік, визначення наявних призовних ресурсів, ступеня придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей. Для проведення приписки громадян України у районах (містах) утворюються призовні дільниці.

Для приписки до призовної дільниці громадяни України зобов`язані особисто прибути до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в строк, зазначений у повістці, та подати необхідні документи, перелік яких установлюється Міністерством оборони України.

Частинами 1, 2 статті 15 Закону №2232-XII встановлено, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку). Громадяни призовного віку в добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За змістом частини 1 статті 18 Закону №2232-XII від призову на строкову військову службу звільняються громадяни України, які, зокрема, визнані особами з інвалідністю або за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Положеннями статті 27 Закону № 2232-XII передбачено, що у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії.

До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність.

До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби.

Частинами 1, 2 статті 33 Закону № 2232-XII встановлено, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону № 2232-XII встановлено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних: які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону № 2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Щодо доводів апелянта, що позивач 13.10.1999 року народження за приписами частин 2, 4, 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 могли бути призвані, в т.ч. і позивач, тільки на строкову військову службу, а на військову службу під час мобілізації згідно імперативних вимог ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то колегія суддів враховує наступне.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно протоколу призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 № 7 від 09.10.2019 звільнений від призову на строкову військову службу як непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і переданий на облік військовозобов`язаних, таким чином колегія суддів вважає, що на момент призову на військову службу під час мобілізації, позивач вже мав статус військовозобов`язаного та перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_8 у запасі, що підтверджується копією облікової картки позивача та тимчасовим посвідченням № НОМЕР_6 (а.с. 12, 33), докази оскарження відповідного наказу № 7 від 09.10.2019 та дій щодо взяття позивача на на облік військовозобов`язаних матеріали справи не містять.

Відповідно до наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки з 09.10.2019 позивач звільнений від проходження строкової військової служби через непридатність до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і на момент виникнення спірних правовідносин, тому мав статус військовозобов`язаного, а не призовника, таким чином судом відхиляються доводи позивача в тій частині, що станом на час призову під час мобілізації він не перебував в статусі військовозобов`язаного.

Також як зазначає ІНФОРМАЦІЯ_6 , що не спростовано позивачем з 05 січня 2023 року згідно з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів військовозобов`язаного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 подано таким, що перебуває у розшуку.

17.01.2024 позивач оповіщений ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 №4/30/178 від 17.01.2024 проведено медичний огляд солдата запасу ОСОБА_1 , 1999 р.н., встановлено діагноз та на підставі графи ІІ Розкладу хвороб визнано придатним до військової служби (а.с. 32 зворот).

Згідно частини 7 статті 1 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а саме: виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (пункт 8 Положення №154).

Відповідно до пункту 9 зазначеного Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань серед інших:

взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час;

здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку);

здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час.

Згідно з пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві, а також оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі - Порядок №1487 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них тощо.

Відповідно до пункту 7 додатку 2 до Порядку №1487, призовники зобов`язані особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки, закордонної дипломатичної установи України), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.

Обов`язок дотримання правил військового обліку передбачений також частиною восьмою статті 2 Закону №2232-XII, відповідно до якої виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Як встановлено судом, позивач на день призову на військову службу під час мобілізації перебував у статусі військовозобов`язаного, а територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки під час мобілізації, на особливий період призов на військову службу здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки незалежно від місця перебування особи на військовому обліку, а тому оповіщення позивача, яке здійснене 17.01.2024 було виконане відповідно до вищенаведеного законодавства, яке чинне на час виникнення спірних правовідносин.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обов`язковий медичний огляд, як і призов позивача на військову службу під час мобілізації, було здійснено неуповноваженими на те органом, що призвело до незаконного призову позивача на військову службу під час мобілізації, який у встановленому законом порядку визнаний непридатним до військової служби, та до порушення гарантованих ст. 22 Конституції України прав і законних інтересів позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №154 від 13.02.2022 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Абзацом 11 пункту 9 вказаного Положення встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

При цьому, громадяни призвані на військову службу під час проведення мобілізації проходять обов`язковий медичний огляд.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 №4/30/178 від 17.01.2024 проведено медичний огляд солдату запасу ОСОБА_1 , 1999 р.н., встановлено діагноз та на підставі графи ІІ Розкладу хвороб визнаний придатним до військової служби (а.с. 32 зворот).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 року №402 (далі - Положення в редакції станом на час проведення медичного огляду), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 2.1 розділу І Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Пунктом 22 розділу І Положення передбачено, що дані про тих, хто пройшов медичний огляд (прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, військове звання, військова частина, місяць та рік призову на військову службу тощо), діагноз та постанова ВЛК про ступінь придатності до військової служби та про причинний зв`язок записуються в Книгу протоколів засідань ВЛК (ЛЛК).

Пунктом 22.2 розділу І Положення унормовано, що книга протоколів засідань військово-лікарської комісії ведеться у всіх ВЛК секретарями цих комісій. Протоколи засідань ВЛК підписуються головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, та секретарем комісії у день засідання комісії.

Один примірник Свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК) зберігається як додаток до книги протоколів. У книгу протоколів, у додатковий примірник експертного документа та у медичну карту стаціонарного хворого записується дата та зміст постанови штатної ВЛК.

Штатні ВЛК ведуть книгу протоколів тільки на осіб, які пройшли медичний огляд безпосередньо в цих комісіях, та алфавітний облік розглянутих протягом року свідоцтв про хворобу (довідок ВЛК).

У штатних ВЛК протоколом є також бланк свідоцтва про хворобу, довідки, надіслані для затвердження (контролю) або перегляду постанов, коли текст остаточної постанови підписується головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, і секретарем. Особлива думка голови або членів комісії записується на примірнику свідоцтва про хворобу (довідки) або на окремому аркуші, який додається до цього свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК).

Пунктом 22.7 розділу І Положення визначено, що постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

Відповідно до розділу III Положення (в редакції станом на час проведення медичного огляду) визначено, що: медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ІНФОРМАЦІЯ_10 на збірних пунктах районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_4 або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 (пп.3.1 Положення).

Пункт 3.2 Положення встановлює, що повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_4 . Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення. Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.

Як видно з матеріалів справи, за результатами проходження медичного огляду, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 №4/30/178 від 17.01.2024 солдату запасу ОСОБА_1 , 1999 р.н., встановлено діагноз та на підставі графи ІІ Розкладу хвороб та визнано придатним до військової служби (а.с. 32 зворот), а оскільки позивач призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_6 , медичний огляд здійснений військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не суперечить вимогам чинного законодавства та спрямований на дотримання вимог частини 13 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а доказів щодо оскарження дій чи бездіяльності Військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 суду не надано, також до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі № 806/526/16 зазначив про те, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.Надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18.

Зважаючи на встановлені обставини та матеріали справи аналізуючи доводи сторін та подані докази в їх сукупності, колегія суддів вважає наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» № 21 від 17.01.2024, таким що не суперечить вищенаведеним норм законодавства, а тому не підлягає скасуванню та доводами апелянта не спростовується.

В частині, що стосується похідної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2024 щодо зарахування позивача до списків особового складу та призначення на посаду помічника кулеметника, колегія суддів враховує наступне.

Видаючи оспорюваний наказ від 20.01.2024 про зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , командир військової частини виходив з того, що направляючи особу до військової частини НОМЕР_1 територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, звільняючих позивача від призову на військову службу.

Командир Військової частини НОМЕР_1 не мав права не зарахувати позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 , адже отримав усі передбачені чинним законодавством документи та беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного позивачем наказу.

Апеляційний суд вважає, що в разі, якщо позивач на теперішній час не може проходити військову службу за станом здоров`я, то він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби на підставі відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

В свою чергу, оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та зарахування його до Військової частини НОМЕР_1 , а після видання спірного наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України № 1153/2008, якими не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказів про призов та про призначення до військової частини, вказані акти індивідуальної дії вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

Суд наголошує, що аналіз наведених вище законодавчих і підзаконних актів свідчить про те, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 73 КАС України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_1 згідно протоколу призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 № 7 від 09.10.2019 звільнений від призову на строкову військову службу як непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і переданий на облік військовозобов`язаних, таким чином є правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №300/446/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.В. Кухтей

Повний текст постанови складено 17.06.2024