Справа № 440/2090/24
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/2090/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу дванадцятого підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу дванадцятого підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач призваний до Збройних Сил України під час воєнного стану в рамках загальної мобілізації. 17.09.2023 батько позивача ОСОБА_2 загинув внаслідок осколка проникаючого поранення грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть, а тому наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу дванадцятого підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". За наведених обставин позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні його з військової служби.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У відзиві на позовну заяву /а.с. 28-32/ представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що об`єктивно вивчивши рапорт позивача та долучені до рапорту документи, командування військової частини НОМЕР_1 прийшло до висновку, що відсутні документи, які доводять наявність підстав для звільнення за підпунктом "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", оскільки відсутнє будь яке документальне підтвердження, що батько позивача ОСОБА_2 загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні рапорту позивача.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.03.2024 до суду надійшла відповідь на відзив /а.с. 38-40/, в якій представник позивача заперечував проти доводів, наведених у відзиві, вказуючи, що батько позивача загинув внаслідок влучання уламків ракети російської федерації у період дії військового стану, тобто під час того, коли протиповітряна оборона України - Збройні Сили України, здійснювали заходи з відсічі та стримування збройної агресії. Тобто батько позивача загинув під час здійснення заходів з відсічі та стримування збройної агресії

Ухвалою суду від 08.05.2024 від відповідача витребувано докази у справі.

09.05.2024 представник відповідача подав до суду клопотання про долучення доказів у справі.

Ухвалою суду від 15.05.2024 повторно витребувано докази у справі від відповідача.

16.05.2024 представник відповідача подав до суду заяву про неможливість подати доказ.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №8 від 16.11.2022 /а.с. 49 зворотній бік/ матроса ОСОБА_1 вирішено вважати таким, що з 16 листопада 2022 прийняв справи та посаду та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №25 від 31.01.2023 матроса ОСОБА_1 , призначеного на посаду номера обслуги гранатометного взводу роти вогневої підтримки 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , вирішено вважати таким, що з 31 січня 2023 року нову посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою /а.с. 50/.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 /а.с. 10/.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 11/.

За змістом довідки про причину смерті №909 від 18.09.2023 причиною смерті ОСОБА_2 є осколкове проникаюче поранення грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів /а.с. 12/.

ОСОБА_1 звернувся до командира РВП 2 БМП з рапортом /а.с. 49/, в якому просив про звільнення з військової служби у запас за пунктом "г" підпункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку зі смертю батька під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

До рапорту, зокрема, додано: копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 /а.с. 10/, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 /а.с. 11/, копію лікарського свідоцтва про смерть №909 /а.с. 11 зворотній бік/ , копію постанови про призначення суд. мед. експертизи трупа від 17.09.2023/а.с. 12 зворотній бік/, копію довідки про причину смерті №909 /а.с. 12/.

Вказаний рапорт зареєстрований у в/ч НОМЕР_1 18.02.2024, що підтверджується відповідним штампом.

За твердженням позивача у позовній заяві, йому усно повідомлено про відсутність права на звільнення згідно чинного законодавства.

Вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дія воєнного стану була неодноразово продовжена та була чинною на час спірних правовідносин.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, передбачені частиною 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Так, за приписами абзацу 14 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до підпункту 2 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що під час дії воєнного стану підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII передбачена можливість звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, з військової служби, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України встановлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Матеріалами справи підтверджено, що рядовий ОСОБА_1 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з смертю батька під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Факт отримання відповідачем 18.02.2024 вказаного рапорту із доданими документами не заперечується відповідачем та підтверджується наявною у справі копією рапорту із штампом військової частини /а.с. 49/.

Суд звертає увагу на те, що пунктом 14 Статуту внутрішньої служби, затвердженого Законом від 24 березня 1999 року № 548-XIV, встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

У позовній заяві позивач стверджував, що усно йому повідомлено, що він не надав доказів, що свідчили б про наявність підстав для його звільнення.

Судом встановлено, що на рапорті позивача зроблена відмітка "в/с не має права на звільнення згідно чинного законодавства" /а.с. 49/. Доказів розгляду рапорту позивача командиром військової частини та направлення позивачу відповіді із наведенням підстав відмови у задоволенні рапорту відповідачем не надано. У заяві від 16.05.2024 відповідачем зазначено, що рапорт розглянуто представниками відділу персоналу та у зв`язку із відсутністю підстав для звільнення зі служби рапорт повернуто із візуванням представника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 /а.с. 55/.

Суд зауважує, що Законом України Про військовий обов`язок та військову службу та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не встановлено строк, протягом якого командир військової частини має видати наказ по особовому складу або надати відповідь за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби.

Водночас згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124 (чинної на час спірних правовідносин), документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

При цьому відповідно до підпункту 3.9.1 пункту 3.9 Інструкції № 124 реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

Документи тимчасового зберігання, отримані по СЕВ ОВВ, реєструються виключно в електронній формі.

Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.

Документи реєструються лише один раз: вхідні у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час, створені у підрозділі у день підписання або затвердження.

Отже, з наведених положень вбачається обов`язок реєструвати всі вхідні документи, які надходять на адресу військової частини.

Відтак командир військової частини зобов`язаний щонайменше протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

Крім того, враховуючи характер правовідносин щодо проходження військової служби, розгляд рапорту військовослужбовця, що стосується питання звільнення з військової служби, має здійснюватися у найбільш можливі короткі строки.

Суд наголошує, що рапорт позивача командиром військової частини НОМЕР_1 не розглянуто, письмової відповіді із повідомленням про наслідки розгляду рапорту позивачу не надано.

Стосовно посилань відповідача на те, що підстави для звільнення матроса ОСОБА_1 з військової служби відсутні, суд зазначає, що оскільки доказів розгляду рапорту позивача та аналізу доданих до нього документів із повідомленням позивача про результати такого розгляду відповідачем до суду не надано, твердження відповідача під час розгляду справи про відсутність підстав для звільнення не беруться судом до уваги.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що не розгляд відповідачем рапорту позивача про звільнення з військової служби, отриманого у лютому 2024 року, по теперішній час, явно виходить за межі розумних строків, а відтак свідчить про допущення протиправної бездіяльності.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження правомірності бездіяльності щодо не розгляду рапорту позивача .

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Беручи до уваги те, що відповідачем рапорт позивача не розглянуто, тобто для прийняття рішення не виконано всі умови, визначені законом, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби, отриманий 18.02.2024.

Відтак позовні вимоги про зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу дванадцятого підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" є передчасними та задоволенню не підлягають.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправна бездіяльність відповідача, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати позивача у повному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби, отриманий 18.02.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Довгопол