Справа № 480/11236/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Жучкова Т.В.,
представника позивача - Ониська М.М.,
представника відповідача - Пономарьова І.С. ,
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивує тим, що Податковим кодексом України визначено те, що може бути віднесено до об`єктів оподаткування (майно, товари, обороти з реалізації, операції з постачання товарів (робіт/послуг) та інші об`єкти, за наявності яких у платника податків (придбання та/або створення) виникає обов`язок зі сплати податків, та про які він зобов`язаний повідомляти контролюючий орган.
Тобто, податкове законодавство пов`язує обов`язок з подання звітності про об`єкти оподаткування з наявністю обов`язку зі сплати податків щодо такого об`єкта.
Наведені в акті перевірки об`єкти, з якими контролюючий орган пов`язує необхідність подання повідомлення за формою №20-ОПП, використовувалися платником податків у господарській діяльності на підставі договорів оренди, у зв`язку з чим за цими договорами у позивача не виникає обов`язку щодо сплати податків, оскільки означені об`єкти належать на праві власності іншим особам.
Крім того, норми Податкового кодексу України не встановлюють строки подання повідомлення за формою №20-ОПП, що в свою чергу виключає одну з необхідних складових для притягнення особи до відповідальності згідно з п. 117.1 ст.117 ПК України.
Посилання податкового органу на строки, встановлені наказом Мінфіну "Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів" №1588 від 09.12.2011р., на думку представника позивача, є помилковими, оскільки санкція статті 117 ПК України передбачає відповідальність за порушення строків, встановлених виключно цим Кодексом.
Зазначає, що в наказі Мінфіну №1588 від 09.12.2011 є строки виключно повідомлення про об`єкт оподаткування за формою 20-ОПП, яких в ПК України не міститься, однак повідомлення про об`єкт оподаткування не є тотожним заяві про взяття на облік.
Отже, представник позивача вважає, що неповідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП не є підставою для відповідальності згідно з п. 117.1 ст. 117 ПК України.
Крім того, земельні ділянки про які йде мова у акті перевірки від 02.02.2022р. №668/18-28-07-01-08/34264605/9, фактично були відображені платником податків у податковій звітності з єдиного податку, що в свою чергу можна розцінювати як повідомлення платником податків контролюючий орган про набуття права оренди (повідомлення про об`єкти оподаткування).
Ухвалою від 18.10.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
06.11.2023р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.96-98), в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, оскільки згідно з пунктом 8.4 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588 із змінами та доповненнями (далі - Порядок №1588), повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.
Тобто, повідомлення за формою №20-ОПП є складовою облікових даних платника податків, оскільки стосується об`єктів оподаткування та/або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність, щодо яких здійснюється податковий контроль.
За встановленими в акті перевірки від 02.02.2022 №668/18-28-07-01-08/34264605/9 обставинами ПП «Карла Маркса - 2» протягом періоду з 01.10.2018р. до 30.09.2021р. набуло та мало право користування об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність, згідно з договорами оренди земельних ділянок. В позовній заяві позивач також підтверджує використання цих земельних ділянок для ведення господарської діяльності шляхом відображення у податковій звітності з єдиного податку.
ПП «КАРЛА МАРКСА-2» є платником єдиного податку 4 групи.
Відповідно до п. 292 прим. 1.1 ст. 292 прим. 1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди, а відтак, подання 20-ОПП є обов`язковим на орендовані земельні ділянки, які приймають участь у нарахування єдиного податку.
Тобто, подання 20-ОПП є обов`язковим на орендовані земельні ділянки, які приймають участь у нарахування єдиного податку.
В додатку №20 до акту перевірки від 02.02.2022 №668/18-28-07-01-08/34264605/9 зазначено перелік земельних ділянок, які використовувались позивачем у період з 01.10.2018р. до 30.09.2021р. на праві оренди. Фактична подача повідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20 ОПП проведена позивачем 19.05.2020р., про що зазначено в розрахунку штрафних санкцій за несвоєчасне подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язанні з оподаткуванням, або через які проводиться діяльність.
Посилання позивача на те, що нарахування штрафу за кожну одиницю ГУ ДПС у Сумській області вважає безпідставними, оскільки вони не знаходять свого нормативного підтвердження.
Зокрема, встановлені у пункті 8.4 Порядку №1588 правила щодо можливості подання узагальнюючої інформації про однотипні об`єкти в одному повідомленні за формою 20-ОПП не означають, що штрафна санкція розраховується, виходячи з кількості не поданих узагальнюючих повідомлень. Право узагальнювати інформацію належить саме платнику податків, а не контролюючому органу під час вирішення питання розміру штрафних санкцій.
Оскільки платник податків зобов`язаний подавати повідомлення за формою №20-ОПП про кожний об`єкт оподаткування та/або об`єкт, пов`язаний з оподаткуванням, або через який провадиться діяльність, то штрафна санкція розраховується за кожний об`єкт, щодо якого не було подано відповідне повідомлення.
Ухвалою від 06.12.2023р. підготовче провадження у справі закрито та призначено судове засідання, яке відкладалося за клопотаннями представників сторін та внаслідок оголошення «Повітряної тривоги» на території Сумської області.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, оскільки під час призначення та проведення документальної планової виїзної перевірки Головним управлінням ДПС у Сумській області не враховано п. 52-2 підрозділу 10 розділу 20 «Перехідні положення» Податкового кодексу, яким було установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Разом із тим, податковим органом у лютому 2022 року фактично було перевірено своєчасність і правильність подання податкової та іншої звітності, повноту та сплату податків, своєчасність подання повідомлення за формою 20-ОПП, у той час як у цій частині діяв мораторій до 01 липня 2023 року.
Тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі акту від 02.02.2022р. №668/18-28-07-01-08/34264605/9 документальної планової виїзної перевірки, проведеної всупереч вимог закону, є протиправним та має бути скасовано (а.с139).
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з актом перевірки контролюючим органом зроблено висновки щодо порушення платником податків: п. 188.1 ст. 188. п. 201.1. п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI зі змінами та доповненнями в результаті чого занижено податок па додану вартість на загальну суму 430538 грн. в тому числі за квітень 2021 року в сумі 430 538грн.; п. 201.4. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755 VI зі змінами та доповненнями, а саме відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; п. 257.1 ст.257 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено несвоєчасну сплату самостійно визначеного грошового зобов`язання по рентній платі за III квартал 2021 року; п. 286.4 ст. 286 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI зі змінами та доповненнями в результаті чого встановлено несвоєчасне подання уточненої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік; п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI зі змінами та доповненнями, п. 8.4 розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 із змінами та доповненнями, а саме несвоєчасне подання повідомлення про об`єкти оподаткування за формою № 20-ОПП.
Крім того, за результатами перевірки встановлено порушення пп. «б» п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI в результаті подання звітності форми 1 ДФ за IV квартал 2018 р. - 111 квартал 2021 р. з недостовірними даними; вимог ст. 163, ст. 164 пп. 168.1.1, п. 168.1 ст. 168. пп. «а» п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України було не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 4687.20 грн.; вимог підпункту 1.2 пункту 16 прим 1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу в періоді з 01.10.2018р. до 30.09.2021р. було занижено нарахування військового збору на загальну суму 390,60 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що за змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно зі статтею 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Приписами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки; - копії наказу про проведення перевірки; - службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Згідно із пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Відповідно до пунктів 77.6-77.9 статті 77 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України було установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.
Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.
На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Отже, вимоги пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України пов`язані та прямо відсилають до актів Кабінету Міністрів України, на підставі яких завершується дія карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року було установлено на усій території України карантин з 12 березня 2020 року. Дія карантину на території України неодноразово продовжувалась.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 № 1423 були внесені зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та продовжено строк дії карантину до 30.04.2023, а на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30.06.2023.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, Головним управлінням ДПС у Сумській області на підставі направлень від 15.12.2021р. №2834/18-28-07-01, від 15.12.2021р. №2835/18-28-07-07, від 15.12.2021р. №2836/18-28-07-07, від 15.12.2021р. №2837/18-28-07-09, від 15.12.2021р. №2838/18-28-07-06, від 15.12.2021р. №2839/18-28-07-06 відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 статті 77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2021 рік та на підставі наказу ГУ ДПС у Сумській області від 07.12.2021р. №1993 проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «Карла Маркса-2» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.10.2018 по 30.09.2021, валютного та іншого законодавства за період 01.10.2018 по 30.09.2021, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.10.2018 по 30.09.2021, іншого законодавства за період 01.10.2018 по 30.09.2021 згідно із затвердженим планом документальної перевірки.
Отже, податковий орган в період запровадження законодавчим органом влади мораторію на проведення перевірок призначив та провів документальну планову виїзну перевірку» ПП «Карла Маркса-2».
Суд зазначає, що для правильного вирішення справи необхідно встановити чи належить проведення планової виїзної документальної перевірки під час дії мораторію до тих процедурних порушень, які об`єктивно можуть вплинути на правильність висновків контролюючого органу за наслідками такої перевірки і, відповідно, чи слугують такі порушення самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень у відповідній частині, прийнятих згідно із такими висновками.
Питання щодо впливу таких процедурних порушень на правомірність податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами проведення відповідної податкової перевірки, також вже неодноразово вирішувалось Верховним Судом.
Суд зазначає, що позиція Верховного Суду щодо наслідків неправомірного проведення документальних перевірок на підставі підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення ПК України вже є сформованою та усталеною.
Таким чином, з урахуванням вказаних положень чинного податкового законодавства, а також правових висновків Верховного Суду, суд не вбачає підстав для відступу від такої позиції та зазначає, що дії контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки та її призначення є підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень, прийнятих за її наслідками.
Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що позивач у позовній заяві не посилався на неправомірність проведення документальної планової перевірки та вказав на це шляхом надання письмових пояснень від 21.05.2024р. вже після закриття підготовчого провадження у справі, оскільки під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім вимогам, зазначеним у частині другій статті 2 КАС України, а не просто констатувати, що оскаржуване рішення прийняте суб`єктом владних повноважень в межах наданих йому законом повноважень.
Цей обов`язок витікає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 820/2230/17, від 11.12.2019 у справі № 240/6247/18, від 14.04.2020 у справі № 480/296/19.
До того ж, надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд зважає на висновок Великої Палати Верховного Суду, яка неодноразово звертала увагу судів, що відповідно до принципу «jura novit curia» («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Цей принцип означає, що суд може самостійно, безвідносно до посилань сторін, обирати і застосовувати норми права до фактичних обставин спору. Саме таке тлумачення принципу «jura novit curia» («суд знає закони») наведено у постанові Верховного Суду від 10.01.2023 у справі № 600/2019/21-а.
Водночас, правомірність проведення документальної планової перевірки позивача спростовуються вже сформованою і усталеною позицією Верховного Суду щодо наслідків неправомірного проведення документальних перевірок на підставі підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення ПК України і суд не вбачає підстав для відступу від неї.
Щодо розподілу судових витрат у справі, суд зазначає таке.
Відповідно до вимог частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Приватного підприємства «КАРЛА МАРКСА-2» до Головного Управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.06.2024 р.

Суддя О.О. Осіпова