Справа № 260/2280/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2024 рокум. Ужгород№ 260/2280/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, яка полягає у непроведені повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні; 2) стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2022 по 01.07.2022 у розмірі 75068,66 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області та наказом від 31.12.2021 №742-ос його було звільнено. Однак при цьому усіх сум, що належали до виплати при звільненні він не отримав. Такі кошти у сумі 75341,62 грн були виплачені тільки 20 березня 2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.07.2023 у справі №200/2242/22. З огляду на що, враховуючи положення ст. 117 Кодексу законів про працю України, вважає, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за 6 місяців затримки розрахунку при звільненні в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.

17 травня 2024 року відповідач подав до суду через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення такого заперечив. Зазначив, що причиною затримки належних позивачу виплат є їх спірний характер, який обумовлювався відповідним судовим спором. З метою виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/2242/22, одразу ж після набрання законної сили судовим рішенням, розрахунок потреби в коштах було направлено до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України для належного фінансування. Після надходження відповідного фінансування від головного розпорядника бюджетних коштів, 20 березня 2024 року позивачу було виплачено на особистий картковий рахунок нараховані на виконання рішення суду кошти в розмірі 75341,62 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 18 березня 2024 року №1429. Вважає, що стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. При цьому зазначає про безпідставність посилання позивача на норми Кодексу законів про працю України, оскільки спеціальним законодавчим актом у правовідносинах з приводу проходження та припинення служби в поліції є Закон України «Про Національну поліцію». Окрім того, просить суд застосувати правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 №806/2473/18, щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) з 07 листопада 2015 по 31 грудня 2021 року проходив службу в Національній поліції України, в тому числі в районному управлінні Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ГУ НП в Донецькій області).

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 30.12.2021 року №742-ОС ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 31 грудня 2021 року.

Станом на день звільнення ГУ НП в Донецькій області не здійснило повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Вважаючи зазначені дії протиправними ОСОБА_1 оскаржив такі в судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24.07.23 №200/2242/23, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Донецькій області задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року включно та зобов`язано нарахувати та виплатити таку. Визнано протиправними дії ГУ НП в Донецькій області щодо розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 зі служби без урахування індексації грошового забезпечення та зобов`язано скласти розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення та подати такий розрахунок до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України для належного фінансування з метою подальшої виплати на користь ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії ГУ НП в Донецькій області щодо розрахунку грошової компенсації за невикористану 1 добу щорічної оплачуваної відпустки у 2021 році ОСОБА_1 без урахування індексації грошового забезпечення та зобов`язано виплатити таку з урахуванням індексації. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015, 2018-2020 роки у кількості 8 діб, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби та з урахуванням до його складу індексації та зобов`язано нарахувати та виплатити таку. Визнано протиправною бездіяльності ГУ НП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні додаткових відпусток учасника бойових дій за 2016-2020 роки у кількості 70 діб, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби та з урахуванням до його складу індексації та зобов`язано виплатити таку. Визнано протиправною бездіяльності ГУ НП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за 1986 годин служби в нічний час у період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 01 липня 2021 року та зобов`язано виплатити таку. Визнано протиправною бездіяльності ГУ НП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період служби з 13 вересня 2018 року по 01 липня 2020 року та зобов`язано нарахувати та виплатити таку в розмірі 15% від посадового окладу та в період служби з 16 березня 2020 року по 01 липня 2020 року в розмірі 10% від посадового окладу. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання зазначеного рішення суду 20 березня 2024 року на картковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано кошти у розмірі 75341,62 грн, що підтверджується банківською випискою від 05.04.2024 та не заперечується відповідачем.

З метою отримання компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регламентуються нормами Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580).

Нормами ч. 1 ст. 59 Закону №580 визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закон №580, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 94 Закону №580 поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №260).

П. 3 розділу 1 Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 15 розділу 1 Порядку №260, у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (ч.ч. 2, 3 ст. 77 Закону №580).

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24.07.23 №200/2242/23 встановлена протиправність дій ГУ НП в Донецькій області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції та зобов`язано провести відповідні нарахування та виплати.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Невиплачена частина грошового забезпечення на виконання рішення суду була перерахована відповідачем на картковий рахунок позивача 20 березня 2024 року.

Спірні правовідносини виникли з приводу застосування до ГУ НП в Донецькій області відповідальності, передбаченої нормами ст. 117 Кодексу законів про працю України, за затримку розрахунку при звільненні.

Ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Спеціальними законодавчими нормами, які регламентують порядок проходження служби в поліції не врегульовані питання порушення роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.

Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18 та спростовує твердження відповідача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин норм трудового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексом законів про працю (далі КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Нормами ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідальність роботодавця за час затримки розрахунку при звільненій працівника визначена, зокрема нормами ст. 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Так, вказаною статтею (у редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Отже, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17.

При вирішенні питання щодо суми середнього заробітку, яка підлягає виплаті відповідачем на користь позивача, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц. Так, у вказаній поставні Велика Палата Верховного Суду вирішила відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Натомість сформовано нову правову позицію, відповідно до якої суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 зазначеного Порядку №100).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про середній розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2 місяці, що передували звільненню, №173 від 28.01.2022, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 471,30 грн. (14437,86 + 14311,74 / 61).

Зважаючи на те, що кількість днів затримки розрахунку у період з наступного дня після звільнення позивача (31 грудня 2021 року) по день повного розрахунку при звільненні (20 березня 2024 року), перевищує 6 місяців, враховуючи положення ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин), суд вважає, що середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.01.2022 року по 01.07.2022 року, що становить 182 календарних дні, складає 85776,60 грн. (471,30 грн*182).

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (постанова Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, в якій сформовано наступний правовий висновок.

Синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку.

З довідки про нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 при звільненні №174 від 28.01.2022 вбачається, що позивачу до виплати при звільненні нараховано 14849,98 грн. Несвоєчасно виплачена сума коштів за рішеннями суду становить 75341,62 грн. В сукупності загальний розмір виплат належних позивачу під час звільнення становить 90191,60 грн (14849,98 грн +75341,62 грн), що складає 100%.

Отже відсоток, який складає невиплачена при звільненні сума 75341,62 грн, у співвідношенні до загальної суми становить 83,54% (75341,62 грн х 100 / 90191,60 грн).

Відповідно, відсоток середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за несвоєчасно виплачені кошти за шість місяців від загальної суми становитиме 71657,77 грн. (85776,60 грн х 83,54%).

Таким чином, ця сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є співмірною та обґрунтованою з урахуванням правової позиції Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму та відповідно підлягає виплаті позивачу.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів (податків з доходів фізичних осіб) є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Донецькій області щодо непроведення повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 .

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2022 по 01.07.2022 у розмірі 71657,77 грн (Сімдесят одна тисяча шістсот п`ятдесят сім гривень 77 коп.).

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін