Справа № 420/3013/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3013/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті ГУ ДПС в Одеській області, за №001193305, №, та № від 26.09.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за наслідками укладення Кредитного договору, Позивач взагалі не отримав та не отримував будь-яких матеріальних та нематеріальних цінностей, коштів та інших активів, та за рахунок яких у Позивача збільшився б майновий стан, виник би приріст його активів у тій чи іншій формі.

За Кредитним договором Позивач отримав грошові кошти в іноземній валюті у сумі 120 000,00 (сто двадцять тисяч) дол. США, що за курсом НБУ дорівнює еквіваленту 606 000,00 (шістсот шість тисяч) грн. 00 коп. за курсом НБУ на день укладення Договору.

Кредитні кошти частково Позивачем були сплачені, а тому взагалі не зрозуміло звідки взялась суму у розмірі 662 684,02 грн.

Відповідно до Закону України №321-VIII від 9.04.2015р. «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань», який набрав чинності 07.05.2015р., внесено зміни до Податкового Кодексу в частині звільнення від оподаткування операції з прощення кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, а саме: доповнено п.8 наступним змістом: "не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 р., а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1.01.2014 р. Дія аб.1 п.8 поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1.01.2015 р.

Крім того, Позивач не отримував від Відповідача Наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення про дату початку та місце її проведення до моменту проведення такої перевірки, тому відповідно до правової позиції Верховного Суду та вимог ПК України, податкові повідомлення від 26.09.2019 р. підлягають скасуванню.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 02.02.2024 року позовну заяву залишено без руху.

15.02.2024 року до суду за вхід. №ЕС/6635/24 на виконання ухали надійшла заява з доказами поважності пропуску строку.

Ухвалою суду від 20.02.2024 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

05.03.2024 року за вхід.№ЕС/9146/24 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача.

У своїй позовній заяві Позивач стверджує, що не знав про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки через те, що не отримував копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки 07.06.2019 №4391, однак копія наказу про проведення документальної позапланової перевірки від 07.06.2019 №4391 року та повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області від 10.06.2019 №915/13-05 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу ФОПП ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення від №950 який повернувся з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до наявної податкової інформації платник податків - фізична особа ОСОБА_1 у 2017 році отримала дохід, згідно ст.164 п.164.1 Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи.

ГУ ДПС в Одеській області, отримавши податкову інформацію вх№203711/15-32-50-07 від 17.05.2019 року від Південного управління ум. Одесі ГУ ДПС в Одеській області про можливі порушення платником податків ОСОБА_1 , вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи з запитами про надання пояснення та копій документів ОСОБА_1 , а саме:

Листи №11936/Г/15-32-50-07-10 від 18.12.2018 з повідомленням про отримання, №7732/Г/15-32-50-07-13 від 19.04.2018 щодо надання декларації про майновий стан і доходи 2017 рік;

Лист ГУ ДФС в Одеській області до №3858/10/15-32-07-ІО від 27.02.2019 до АТ «Укрсиббанк»;

Лист №14-2-02/26614 від 06.05.2019 АТ «Укрсиббанк» (вх. №24045/10/15-32 від 14.05.2019).

На момент перевірки пояснення з копіями документів до контролюючого органу не надходили.

Згідно відомостей бази даних ЦБД ДРФО ОСОБА_1 отримала у 4 кв.20 І7 року доходи за ознакою доходу « 126», нараховані та виплачені АТ «УкрСиббанк» ГУ ДФС в Одеській області надіслало лист вих. №82453858/10/15-32-07-10 від 27.02.2019 року до АТ «УкрСиббанк» для з`ясування виду отриманого доходу.

АТ «УкрСиббанк» у відповідь на запит ГУ ДФС в Одеській області надало інформацію вих. №14-2-02/26614 від 06.05.2019 року (вх.№24045/10/15-32 від 14.05.2019 року), згідно якої повідомив, що ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) банком у 2017 році надано дохід у вигляді суми прощених (анульованих) банком як кредитором за власним рішенням основного боргу за кредитним договором. Даний дохід підлягає включенню до складу оподатковуваного доходу платників податків - фізичних осіб відповідно до аб.2 пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України.

Інформація щодо вказаного доходу відображена Банком у звіті форми 1-ДФ за 4 кв.2017 року. Банк відобразив нарахований та виплачений дохід ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з ознакою доходу « 126» додаткове благо у вигляді анульованої основного боргу у сумі 2718806,17 грн. АТ «УкрСиббанк» надає копію повідомлення про анулювання боргу з врученням боржнику під підпис особисто.

Щодо надання копій документів щодо здійснення банком операцій з анулювання (прощення) заборгованості відмовляє, посилаючись на ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і банківську таємницю.

Повідомлення клієнта банком, згідно вимог пп. 164.2.17 «Д» ПКУ, вручено боржнику під підпис особисто.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстрована, як суб`єкт господарювання (ФОП) 07.03.2000р. (номер запису: 0032984, дата запису: 03.01.2006р.) та перебуває на податковому обліку з 10.03.2002р. Згідно з інформацією з Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрованим місцезнаходженням відповідача (як ФОП та фізичної особи) є: АДРЕСА_1 .

Видами господарської діяльності відповідача, згідно із КВЕД-85.51 є «освіта у сфері спорту та відпочинку» (основний); 85.59 «інші види освіти, н.в.і.у.»; 68.20 «надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

В період з 17.07.2019р. по 30.07.2019р. посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області, на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 ПК України та наказу №4391 від 07.06.2019р., було проведено документальну невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів фізичною особою-платником податків ОСОБА_1

06.08.2019р. за результатами вказаної перевірки посадовими особами контролюючого органу було складено Акт №1586/15-32-13-05/ НОМЕР_1 , яким встановлено численні порушення ОСОБА_1 вимог діючого податкового законодавства, а саме:

- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179, п.п.49.18.4. п.49.18 ст.49 ПКУ, в наслідок чого встановлено факт неподання декларації про майновий стан та доходи за 2017р. по строку 01.05.2018р.;

- п.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.154, п.171.2 (б) ст.171, п.179.1 ст.179 ПКУ, в наслідок чого встановлено несплату до бюджету податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами самостійно за результатами річного декларування по строку 01.09.2018р. в сумі 489 241,11 грн.;

- п.п.162.1 ст.162, п.п.164.1.3. п.164.1 ст.164, п.171.2 (б) ст.171, п.179.7 ст.179 ПКУ, в наслідок чого встановлено несплату до бюджету самостійно податкового зобов`язання по строку 01.08.2018р. в сумі 40 770,10 грн.

Копію вказаного вище Акту перевірки було направлено на зареєстровану адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) засобами поштового зв`язку.

26.09.2019р., на підставі вказаного вище Акту документальної невиїзної перевірки від 06.08.2019р. №1586/15-32-13-05/, уповноваженою особою ГУ ДПС в Одеській області було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №001193305, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами щорічного декларування на 611 551,39 грн.;

- №, яким до відповідача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі - 170 грн.;

- №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 50 962,63 грн.

Копії усіх 3-х податкових повідомлень-рішень було направлено на зареєстровану адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) засобами поштового зв`язку.

12.11.2019р. уповноваженою особою ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкову Вимогу форми «Ф» №194799-50, яку також було направлено на зареєстровану адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) засобами поштового зв`язку.

Докази направлення копії наказу від 07.06.2019 №4391 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення від 10.06.2019 №915/13-05, про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, акту перевірки та податкових повідомлень-рішень у вигляді рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень за №950, №624, №871 наявні в матеріалах справи.

Крім того, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 року у справі №420/11310/20 встановлено наступне:

«Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 , як фізична особа, з 11.09.2009р. була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.46,62).

При цьому, слід звернути увагу й на те, що за цією ж самою адресою ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_1 була зареєстрована і як фізична особа-підприємець (а.с.22-24).

Але кому саме належить це нерухоме майно за даною адресою та чи належить дана квартира на праві власності відповідачці ОСОБА_1 (або членам її родини), представник відповідача відповісти не змогла.

Що ж стосується позиції представника відповідача про те, що ОСОБА_1 ще з травня 2016р. була знята з реєстрації за вказаною вище адресою - АДРЕСА_2 (а.с.46,62), а тому, відповідно, податковий орган не мав права у 2019-2020р.р. направляти на цю адресу будь-які свої рішення (п/вимогу), то судова колегія вважає цю позицію необґрунтованою та помилковою та до уваги її не приймає з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме, з наданої представником відповідача до суду 1-ї інстанції ксерокопії 3-х (з 16-ти) сторінок паспорта НМ868577 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС в Одеській області від 06.11.2020р., відповідач ОСОБА_1 дійсно, з 04.05.2016р. була знята з реєстрації (обліку) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.46,62).

Однак, разом з тим, з цього приводу необхідно звернути увагу на той факт, що як видно зі змісту наявного у справі листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міськради від 22.12.2020р., ОСОБА_1 після свого зняття 04.05.2016р. з реєстрації (обліку) за адресою: АДРЕСА_2 , до цього часу зареєстрованою за будь-якою адресою в м.Одесі не значиться (а.с.48).

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , знявшись 04.05.2016р. з реєстрації (обліку) за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст.ст.16,70 ПК України, у встановлений податковим законодавством строк не повідомила контролюючі органи про зміну свого місця проживання (реєстрації).

Крім того, слід зазначити про те, що з пояснень представника відповідача видно, що ОСОБА_1 на даний час фактично не проживає в м.Одесі, а мешкає у м. Києві (точну адресу, контактний телефон чи е/пошту назвати відмовилася), але досі (т.б. вже більше 5-ти років) так і ні де в Україні не зареєстрована, що, на думку судової колегії, свідчить можливе штучне ухилення від виконання податкових (фінансових) зобов`язань, а також грубе і тривале порушення відповідачем вимог ст.197 КУпАП.

Також, одночасно варто зауважити ще й про те, що як у відзиві на адміністративний позов від 04.02.2021р., так і у витязі з договору №89 від 20.01.2021р. про надання правової допомоги, в якості адреси місцезнаходження відповідача ОСОБА_1 досі вказана саме адреса її останньої (колишньої) реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с.58,59).

Ця ж сама адреса також до цього часу зазначена і в якості «податкової» адреси відповідача (як зареєстрованого ФОП) в «інформаційних базах» (детальна інформація про ФОП, ідентифікаційні дані ФОП) Приморської ДПІ Південного управління у м.Одесі (а.с.22-24).

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, апеляційний суд вважає, що в даному конкретному випадку, контролюючий орган (т.б. позивач) мав цілком законні і обґрунтовані підстави для направлення ОСОБА_1 своїх податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги саме за останнім відомим місцем проживання відповідачки ( АДРЕСА_2 ), яка, в свою чергу, як вже неодноразово зазначалося вище, про зміну свого місця проживання (реєстрації) вже на протязі більше ніж 5-ти років не повідомляє…».

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із приписами статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Підстави проведення документальних позапланових перевірок визначено у пункті 78.1 статті 78 ПК України.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Як встановлено судом та не заперечується і позивачем, податковим органом прийнято відповідний наказ №4391 від 07.06.2019 року.

Згідно зі статтею 79 Податкового кодексу України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Із матеріалів справи встановлено, що копія наказу про проведення документальної позапланової перевірки від 07.06.2019 №4391 року та повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області від 10.06.2019 №915/13-05 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу ФОПП ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення від №950 який повернувся з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Також суд вказує, що пункт 45.1 статті 45 Податкового кодексу України передбачає, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (п.42.2 ст. 42 Податкового кодексу України).

У постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 640/8096/19 Верховний Суд виходив з того, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

У постанові від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19 Верховний Суд також зазначав, що у разі обрання податковим органом способу надіслання кореспонденції поштою та якщо поштова служба не може вручити платнику податків відповідного документа, такий відповідно до абзацу шостого пункту 42.4 статті 42 ПК України вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач згідно з положеннями Податкового кодексу України був повідомленим про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки.

При цьому, суд враховує висновки П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №420/11310/20: «Також, одночасно варто зауважити ще й про те, що як у відзиві на адміністративний позов від 04.02.2021р., так і у витязі з договору №89 від 20.01.2021р. про надання правової допомоги, в якості адреси місцезнаходження відповідача ОСОБА_1 досі вказана саме адреса її останньої (колишньої) реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с.58,59).

Ця ж сама адреса також до цього часу зазначена і в якості «податкової» адреси відповідача (як зареєстрованого ФОП) в «інформаційних базах» (детальна інформація про ФОП, ідентифікаційні дані ФОП) Приморської ДПІ Південного управління у м.Одесі (а.с.22-24).

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, апеляційний суд вважає, що в даному конкретному випадку, контролюючий орган (т.б. позивач) мав цілком законні і обґрунтовані підстави для направлення ОСОБА_1 своїх податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги саме за останнім відомим місцем проживання відповідачки ( АДРЕСА_2 ), яка, в свою чергу, як вже неодноразово зазначалося вище, про зміну свого місця проживання (реєстрації) вже на протязі більше ніж 5-ти років не повідомляє…».

З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин, відповідних правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, суд доходить висновку, що контролюючим органом не було порушено процедуру повідомлення позивача про проведення перевірки, що в свою чергу тягне відповідні правові наслідки такої, зокрема прийняття податкових повідомлень-рішень за її результатами.

Згідно з правовою позицією, що висловлена колегією суддів у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року (справа №826/17123/18, адміністративне провадження №К/9901/25669/19), оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Натомість, судом при розгляді даної справи не встановлено неправомірності дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Так, при вирішення даної справи, судом враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16.08.2023 р. у справі №160/17914/21.

Щодо твердження позивача про неправомірність віднесення суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу як додаткового блага на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що згідно відомостей бази даних ЦБД ДРФО ОСОБА_1 отримала у 4 кв.2017 року доходи за ознакою доходу « 126», нараховані та виплачені АТ «УкрСиббанк».

ГУ ДФС в Одеській області надіслало лист вих. №82453858/10/15-32-07-10 від 27.02.2019 року до АТ «УкрСиббанк» для з`ясування виду отриманого доходу.

АТ «УкрСиббанк» у відповідь на запит ГУ ДФС в Одеській області надало інформацію вих. №14-2-02/26614 від 06.05.2019 року (вх.№24045/10/15-32 від 14.05.2019 року), згідно якої повідомив, що ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) банком у 2017 році надано дохід у вигляді суми прощених (анульованих) банком як кредитором за власним рішенням основного боргу за кредитним договором. Даний дохід підлягає включенню до складу оподатковуваного доходу платників податків - фізичних осіб відповідно до аб.2 пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України.

Інформація щодо вказаного доходу відображена Банком у звіті форми 1-ДФ за 4 кв.2017 року. Банк відобразив нарахований та виплачений дохід ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з ознакою доходу « 126» додаткове благо у вигляді анульованої основного боргу у сумі 2 718 806,17 грн. АТ «УкрСиббанк» надає копію повідомлення про анулювання боргу з врученням боржнику під підпис особисто.

Щодо надання копій документів щодо здійснення банком операцій з анулювання (прощення) заборгованості відмовляє, посилаючись на ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і банківську таємницю.

Повідомлення клієнта банком, згідно вимог пп. 164.2.17 «Д» ПКУ, вручено боржнику під підпис особисто.

У підпункті 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

В абзаці «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року), в свою чергу, передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Одночасно, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09.04.2015 року, положення якого набрали чинності 07.05.2015 року, передбачено, що підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування, доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Таким чином, боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Судом встановлено, що позивачу анульовано основну суму боргу у розмірі 2718806,17 грн.

Суд зауважує, що метою запровадження положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року, та валюту зобов`язання, за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Застосування вимог абзацу «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, у постанові від 19.07.2019 року у справі №826/4240/18.

Судом не встановлено наявності доказів (договорів, додаткових угод тощо), які б підтвердили факт реструктуризації кредитних зобов`язань позивача. Сторонами також не надано до суду доказів зміни валютних зобов`язань за даним договором з іноземної на національну.

Отже, підстави для застосування пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України в даному випадку відсутні.

При встановленні обставин щодо того, із чого складається сума анульованої (прощеної) заборгованості ОСОБА_1 (тіло кредиту, проценти, пеня, штрафні санкції), та зазначення, що проценти, пеня, штрафні санкції не є додатковим благом судом враховано, що проценти, пеня та штрафні санкції не були враховані контролюючим органом при визначені грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб та військового збору.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

У відповідності до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такий дохід: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

За наведених обставин, суд вважає прощену суму основного боргу - додатковим благом, в розумінні пп. «д» п.п. 164.2.17 п.164.2. ст.164 Податкового кодексу України, що, в свою чергу, підтверджує правомірність дій відповідача щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування за податковим повідомленням-рішенням №001193305 від 26 вересня 2019 року.

Встановлене судом також свідчить і про правомірність податкового повідомлення-рішення № від 26 вересня 2019 року щодо донарахування контролюючим органом за 2017 рік військового збору, оскільки це є похідним від податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, є підставою для нарахування позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Щодо своєчасності подання податкових декларацій та ведення обліку доходів і витрат для визначення сум загального річного оподатковуваного доходу.

Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до органів ДПС податкових декларацій (у випадках коли згідно з нормами Кодексу таке подання є обов`язковим) встановлено, що фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 за період, що перевіряється податкові декларації до ГУ ДПС в Одеській області, Південного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області не подавалися, чим порушено п. 49.1 статті 49 Податкового кодексу України де визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Фізична особа, яка отримує дохід, повинна надати податкову декларацію у встановленому порядку та у відповідних випадках, сплатити податок на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відсотків та військовий збір за ставкою 1,5 відсотків від бази оподаткування:

- п.179.1 ст.179 «платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу»;

-п.179.7 ст.179 «фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації»;

- п.49.18.4 п.49.18 ст.49 «податкові декларації, крім випадків , передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним».

Про необхідність подання декларації ОСОБА_1 була повідомлена листами ГУ ДПС в Одеській області вих №11936/Г/15-32-50-07-1 О від 18.12.2018 року та №7732/Г/15-2-50-07-13 від 19.04.2019 року, які надіслано рекомендованим листом про вручення.

Для з`ясування питання щодо місця реєстрації ОСОБА_1 . ГУ ДПС в Одеській області направлено запит до відділу адресно-довідникової роботи ГУ ДМС України в Одеській області вих №6509/9/15-32-13-1 від 15.03.2018 року. Отримано довідку №2929/1 від 16.03.2018 року.

Декларація, станом на початок перевірки, не надана, що не спростовано і позивачем.

Відтак, податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2019 року є правомірним та скасуванню не підлягає.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Головне управління ДПС в Одеській області (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

.