Справа № 755/10620/23
Суддя: Гончарук В. П.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/84/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В. П.

за участі секретаря Гриценко О. І.,

представника позивача Куропатого О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, суд, -

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із адміністративним позовом.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд:

Визнати протиправною і скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області серія та номер ПН МКМ 013336 від 14 липня 2023 року про накладен

ня адміністративного стягнення за ч. 1 чт. 203 КУпАП, видану громадянину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 ), у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення;

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 14 липня 2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни гр. ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області видалити із відповідних баз даних осіб відомості про заборону в`їзду в Україну щодо громадянина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 ).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 липня 2023 року відповідачем були прийняті оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни із забороною в`їзду позивачу в Україну на три роки до 14 липня 2026 року. Оспорювані постанова та рішення мотивовані тим, що позивач порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки проживає без документів на право проживання в Україні.

Разом з цим, позивач вказує, що 19 листопада 2022 року він прибув до України на підставі робочої візи з метою працевлаштування. 3 січня 2023 року позивач подав заяву-анкету та всі необхідні документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання відповідачу. Однак, 23 січня 2023 року відповідач прийняв рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі того, що позивач нібито не був виявлений за адресою, яку зазначив у заяві-анкети. Позивач не погодився з даним рішенням і оскаржував його спочатку в адміністративному порядку (безрезультатно), а згодом у судовому порядку - справа №320/22139/23 перебувала на розгляді у Київському окружному адміністративному суді.

Позивач заявляє, що оскаржувані у даному провадженні постанова про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни із забороною в`їзду від 14 липня 2023 року були винесені відповідачем необґрунтовано та передчасно, у період, коли позивач реалізовував своє законне право на оскарження рішення відповідача про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання, яке призвело до тимчасового знаходження позивача без документів на право проживання в Україні.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року відкрите провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року провадження було зупинене до вступу в законну силу рішення, що буде прийнято по справі №320/22139/23 за адміністративним позовом позивача до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання та зобов`язання прийняти нове рішення на підставі раніше поданих документів, що перебуває в провадженні Київського окружного адміністративного суду.

24 січня 2024 року Київський окружний адміністративний суд виніс рішення по справі №320/22139/23 на користь позивача. У цьому рішенні суд визнав протиправним та скасував рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачу, а також зобов`язав відповідача повторно розглянути документи, подані позивачем з метою отримання посвідки на тимчасове проживання та прийняти рішення на підставі цих документів.

Відповідачем не було подано апеляційної скарги на рішення по справі №320/22139/23, відповідно воно набрало законної сили по закінченню строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року було поновлено провадження у справі №755/10620/23.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову з обставин, викладених в позовній заяві, та з врахуванням висновків, викладених у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року по справі №320/22139/23.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Крім цього, відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

14 липня 2023 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Манько В. В. складено протокол серія та номер ПР МКМ 013383 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 14 липня 2023 року об 15 год. за адресою: м. Київ, ст. метро «Васильківська» виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні.

14 липня 2023 року на підставі вказаного протоколу, заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Петровим Д. М. прийнято постанову серія та номер ПН МКМ 013336, відповідно до якої громадянина Нігерії ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП за порушення ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та накладено адміністративне стягнення у розмір 5 100,00 грн.

14 липня 2023 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Дмитром Літюх було прийняте проти Позивача Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни гр. ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цьому Рішенні на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було вирішено: 1. Примусово повернути позивача до країни походження, або до третьої країни; 2.

Зобов`язати позивача покинути територію України у термін до 24.07.2023; 3. Заборонити в`їзд позивачу на територію України строком на 3 (три) роки до 14.07.2026; 4. Копію рішення надати позивачу та роз`яснити порядок оскарження.

Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена на підставі ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною нормою закону настає за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Оскаржуване рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни було винесене на підставі ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

При цьому, ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

За таких обставин, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вищезазначених положень законодавства оскаржуване рішення та постанова можуть бути прийняті виключно за умови наявності у діях позивача ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців, підтвердженого відповідачем належними доказами.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач пояснив суду наступне, що 19 листопада 2022 року позивач в`їхав в Україну на підставі робочої візи для працевлаштування на посаду викладача англійської мови в заклад освіти.

3 січня 2023 року позивач подав відповідачу заяву-анкету та всі необхідні документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання.

24 січня 2023 року позивач отримав рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 23 січня 2023 року, номер 7937. Відмова була надана на підставі «підпункту 9 пункту 61. Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322» (подання іноземцем завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів). Усно представник відповідача повідомив, що це рішення було прийняте на підставі того, що працівники відповідача не встановили факту проживання позивача за адресою, зазначеною у заяві-анкеті.

Позивач не погодився з прийнятим рішенням про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання та реалізував своє право на оскарження рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання Позивач, передбачене пунктом 77 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322: «рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку».

Зокрема, 9 лютого 2023 року позивач подав скаргу на рішення про відмову у видачі посвідки до Державної Міграційної Служби України (підрозділ відповідача). У відповіді на цю скаргу від 7 березня 2023 року було зазначено, що підстави для відміни рішення провідмову у видачі посвідки на тимчасове проживання відсутні.

26 квітня 2023 року позивач подав до Київського окружного адміністративного суду позов до відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачу, а також зобов`язав відповідача повторно розглянути документи, подані позивачем з метою отримання посвідки на тимчасове проживання та прийняти рішення на підставі цих документів. Дана позовна заява розглядалася у провадженні по справі №320/22139/23.

24 січня 2024 року Київський окружний адміністративний суд виніс рішення по справі №320/22139/23, у якому визнав протиправним та скасував рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачу, а також зобов`язав відповідача повторно розглянути документи, подані позивачем з метою отримання посвідки на тимчасове проживання та прийняти рішення на підставі цих документів. Рішення набрало законної сили, оскільки протягом строку подання апеляційної скарги учасниками такої скарги подано не було.

У своєму рішенні Київський окружний адміністративний суд дійшов наступних висновків:

-посилання відповідача на відсутність позивача за місцем вказаним ним, як місце проживання для тимчасового перебування в Україні, не може бути покладено в основу рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання на території України і така відмова не була підтверджена належними доказами;

-доводи відповідача щодо відсутності позивача за вказаною адресою не ґрунтуються на жодних поясненнях, які б були отримані під час опитування сусідів, свідків, які б надали показання;

-зі змісту відзиву не зрозуміло, в який саме день та час здійснювався виїзд перевіряючи осіб, за адресою місця проживання позивача;

-незрозумілим залишається у який спосіб зазначена інформація була проаналізована та чому вона (інформація) не підкріплена жодними письмовими та або/електронними доказами;

-наведені вище обставини не дозволили Київському окружному адміністративному суду прийняти інформацію, надану відповідачем, як належний доказ підтвердження перевірки місця проживання іноземця - позивача, а висновки зроблені за результатом перевірки є припущеннями щодо подання неправдивих відомостей позивачем.

Враховуючи вищезазначене рішення Київського окружного адміністративного суду, суд доходить висновку, що у зв`язку з необґрунтованою відмовою відповідача у видачі посвідка на тимчасове проживання позивачу, останній тимчасово перебував на території України без належних документів на проживання у період з дня прийняття рішення про відмову у видачі посвідки (23 січня 2023 року) і протягом усього періоду оскарження до винесення рішення (24 січня 2024 року) та у подальшому до його виконання. Саме в цей період, зокрема 14 липня 2024 року, були винесені оскаржувані у цьому провадженні постанова та рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Надаючи оцінку наведеним доводам, як на підставу для скасування спірного рішення, суд приходить до наступного.

Зміст оскаржуваних постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення щодо примусового повернення позивача до країни походження або третьої країни із встановленням заборони в`їзду в Україну, а також встановлені судом обставини справи свідчать про те, що підставою для їх винесення став той факт, що позивачу було відмолено у видачі посвідки на тимчасове проживання і відтак після прийняття такого рішення (23.01.2023 року) та станом на час ухвалення оспорюваних постанови та рішення (14.07.2023 року) позивач не мав документів на право проживання в Україні.

Разом з цим, рішення відповідача про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні від 23 січня 2023 року, номер 7937, яке і було підставою прийняття оскаржуваного рішення у цій справі, визнано протиправним та скасовано рішенням суду (справа №320/22139/23).

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення та рішення щодо примусового повернення позивача до країни походження або третьої країни із встановленням заборони в`їзду в Україну були винесені відповідачем протиправно, оскільки підстава прийняття такого рішення у вигляді наявності рішення від 23.01.2023 року номер 7937 відпала, так як дане рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні було визнане судом протиправним та скасовано з часу його ухвалення, відтак у відповідача не було законних підстав для прийняття оскаржуваних постанови та рішення.

За встановлених судом обставин, у відповідача не було підстав для висновку про те, що позивачем порушені правила перебування іноземних громадян на території України і він підлягає відповідальності згідно положень ч. 1 ст. 203 КУпАП та ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тому такі постанова та рішення відповідача мають бути скасовані, разом із встановленою забороною в`їзду, а також відомості про позивача мають бути видалені із відповідних баз даних осіб щодо заборони в`їзду в Україну.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

В частині розподілу між сторонами судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1, п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 77, 241-246, 250, 251, 255, 288, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №322, Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов громадянину ОСОБА_3 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни із забороною в`їзду - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-А, ідентифікаційний код - 42552598) серія та номер ПН МКМ 013336 від 14 липня 2023 року, винесену відповідно до ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, видану громадянину Нігерії ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 ), у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни гр. ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , винесене 14 липня 2023 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-А, ідентифікаційний код - 42552598).

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області видалити із відповідних баз даних осіб відомості про заборону в`їзду в Україну щодо громадянина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 ).

Стягнути на користь громадянина Нігерія ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 ) понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-А, ідентифікаційний код - 42552598).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 28 травня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач - громадянин Нігерії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 ), місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, місцезнаходження: м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ідентифікаційний .

Суддя: