Справа № 260/2148/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2024 року м. Ужгород№ 260/2148/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 27.02.2024 року за № 87 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області зарахувати у страховий стаж ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі «Карпати», реорганізованому в колективне агроторгове об`єднання «Карпати», реорганізованому в СТОВ «Карпати» з 26.10.1981 року до 10.07.1986 року та з 03.03.1989 року по 05.05.2000 року, а також у Вілокському АБЗ з 10.07.1986 року по 02.09.1987 року та здійснити призначення і виплату йому пенсії за віком з 05.01.2024 року - наступного дня після досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що після досягнення пенсійного віку він звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучив всіх необхідні документи, однак у задоволенні такої було відмовлено з огляду на недостатність страхового стажу. Так, до такого не було зараховано окремі періоди роботи з тих мотивів, що трудова книжка оформлена з порушенням законодавчих вимог, а також відсутності інформації про вихододні під час роботи в колгоспі. Зазначає, що основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. При чому законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на керівника підприємства, а тому невиконання таких вимог не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист. Тому вважає, що надані при зверненні документи є достатніми для призначення йому пенсії за віком.

29 квітня 2024 року відповідач 1 подав до суду відзив на позов №0700-0902-8/27107 від 25.04.2024, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, зазначив, що в ході розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії було встановлено відсутність необхідного страхового стажу, з огляду на що у призначенні пенсії було правомірно відмовлено.

08 травня 2024 року відповідач 2 надіслав до суду відзив на позов №2000-0903-8/70367 від 30.04.2024, в якому проти позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що за результатами розгляду поданих позивачем для призначення пенсії документів було встановлено неможливість зарахування до страхового стажу окремих періодів роботи з огляду на наявні виправлення в трудовій книжці та нечитабельності печатки. Також вказав на відсутність підстав для зарахування періоду роботи в колгоспі «Карпати» у зв`язку з відсутністю інформації про вихододні. Окрім того, з огляду на відсутність інформації про перейменування КАТО «Карпати» в СТОВ «Карпати» та інформації щодо вихододнів за період з 03.03.1989 по 03.08.1992 вважає, що період трудової діяльності з 1989 по 2000 рік також не підлягає зарахуванню до страхового стажу для призначення пенсії.

08 травня 2024 року представник позивача подав до суду відповіді на відзиви відповідачів, в яких з наведеними відповідачами доводами не погоджується з огляду на їх безпідставність.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 19 лютого 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії за віком.

Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області), яке рішенням №87 від 27.02.2024 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, відповідно до такого рішення страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 0 місяців 22 дні, при необхідному 31 рік. При цьому до страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи: з 11.06.1980 по 27.09.1980, оскільки дата звільнення має виправлення, яке не завірено належним чином; роботу в колгоспі з 26.10.1981 по 10.07.1986, оскільки відсутня інформація про вихододні (зараховано згідно з довідкою №07-04/1709 від 16.11.2023, 1981 1982 роки); з 10.07.1986 по 02.09.1987, оскільки печатка при записі про звільнення нечитабельна; з 03.03.1989 по 05.05.2000 згідно з трудовою книжкою, оскільки відсутня інформація щодо перейменування з КАТО «Карпати» в СТОВ «Карпати», а також відсутня інформація про вихододні в колгоспі з 03.03.1989 по 03.08.1992 (згідно з архівною довідкою №07-04/1709 від 16.11.2023) та про заробітну плату для зарахування роботи в КСП з 1994 по 1998 роки, 2000 рік (згідно з архівною довідкою №07-04/1710 від 16.11.2023). При цьому зараховано згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу 1999 рік та згідно з архівною довідкою про заробітну плату з 15.08.1992 по 15.01.1993, з 01.03.1993 по 15.03.1993, з 01.05.1993 по 15.05.1993.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Під «страховим стажем» згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р. (далі - Порядок).

П. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подав, в тому числі трудову книжку НОМЕР_1 від 13.06.1980, в якій наявні наступні відомості про трудову діяльність ОСОБА_1 (в частині спірних періодів):

- прийняття ОСОБА_1 26 жовтня 1981 року на роботу робочим в сувенірний цех колгоспу «Карпати» та звільнення з такої 10.07.1986;

- прийняття ОСОБА_1 10 липня 1986 року на роботу варщиком асфальто-бетонної суміші на Вілокський АБЗ та звільнення з такої 02.09.1987;

- прийняття ОСОБА_1 03 березня 1989 року на роботу водієм в колгосп «Карпати» та звільнення з такої 05.15.2000.

Зазначені відомості внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема: відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені печаткою та підписом уповноваженої особи, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Більше того, на підтвердження трудової діяльності у колгоспі «Карпати» ОСОБА_1 подав до органу Пенсійного фонду України архівні довідки №07-04/1709 від 16.11.2023, №07-04/1710 від 16.11.2023, №07-04/1711 від 16.11.2023, які засвідчують прийняття позивача на роботу в члени колгоспу та отриману заробітну плату.

Достовірність відомостей вказаних довідок була підтверджена за результатами проведеної працівниками ГУ ПФУ в Закарпатській області перевірки, результати якої оформлено актом №0700-1002-1/148 від 15.01.2024.

Тому суд вважає, що трудова діяльність ОСОБА_1 в колгоспі "Карпати" за період з 26.10.1981 по 10.07.1986 підтверджена належними доказами, а тому підлягає зарахуванню до його страхового стажу в повному обсязі відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 13.06.1980.

Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 30 вересня 2021 року №300/860/17.

Стосовно не зарахування в повному обсязі до страхового стажу позивача періоду роботи в Колективному агроторговому об`єднанні «Карпати», реорганізованому в подальшому в СТОВ «Карпати» суд зазначає наступне.

Свою відмову у зарахуванні вказаного періоду відповідач 2 аргументував відсутністю інформації щодо перейменування з КАТО «Карпати» в СТОВ «Карпати». Проте суд вважає такі мотиви органу Пенсійного фонду України протиправними з огляду на надану позивачем архівну довідку №07-04/1712 від 16.11.2023, якою підтверджено перейменування на підставі рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Карпати» від 03.08.1992 колгоспу «Карпати» в Колективне агроторгове об`єднання «Карпати». Окрім того, з такої довідки вбачається, що в 2000 році КАТО «Карпати» реорганізоване в СТОВ «Карпати», але згідно з актом приймання-передавання за 2000 рік протоколи правління на зберігання не були передані, тому підтвердити реорганізацію 2000 року немає можливості.

Більше того, в 2000 році ОСОБА_1 був звільнений з КАТО «Карпати», а тому відсутність відомостей щодо перейменування товариства в 2000 році не може бути підставою для не зарахування усього періоду його трудової діяльності в такому.

В свою чергу трудова діяльність позивача в такому товаристві підтверджена відомостями трудової книжки, що відповідають вимогам Інструкції. Жодних зауважень щодо заповнення в цій частині трудової книжки відповідачі не заявляють. Тому з врахуванням положень ст. 62 Закону №1788 суд вважає, що відомості трудової книжки НОМЕР_1 від 13.06.1980 є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 за період з 03.03.1989 по 05.05.2000.

Суд також відхиляє посилання відповідачів на відсутність інформації про заробітну плату, оскільки згідно п. 3 Порядку для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, тільки у разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження стажу роботи необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.

Стосовно відмови зарахувати до страхового стажу позивача період роботи на Вілокському АБЗ суд зазначає наступне.

Свою відмову зарахувати такий період відповідач 2 аргументує тим, що печатка при записі про звільнення є нечитабельна.

З цього приводу суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки, в тому числі в частині чіткості відбитку печатки, якою завірені відповідні записи в трудовій книжці, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що оскаржене рішення ГУ ПФУ в Харківській області підлягає скасуванню, а спірні періоди роботи зарахуванню до страхового стажу позивача в повному обсязі відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 13.06.1980.

З огляду на те, що страховий стаж ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судом в даній адміністративній справі обставин є достатнім для призначення пенсії за віком, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Хоча позивач просить суд зобов`язати призначити йому пенсію ГУ ПФУ в Закарпатській області, проте враховуючи положення ст. 45 Закону №1058, ч. 2 ст. 9 КАС України, та встановлений принцип екстериторіальності, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області, як орган, що розглядав питання можливості призначення позивачу пенсії, призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, 05 січня 2024 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під, 2 пов, м. Харків, 61000, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.02.2024 року за № 87 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страховий стаж ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі «Карпати», реорганізованому в колективне агроторгове об`єднання «Карпати», реорганізованому в СТОВ «Карпати» з 26.10.1981 року до 10.07.1986 року та з 03.03.1989 року по 05.05.2000 року в повному обсязі відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 13.06.1980, а також на Вілокському АБЗ з 10.07.1986 року по 02.09.1987 року та здійснити призначення пенсії за віком з 05.01.2024 року.

4. Стягнути із бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під, 2 пов, м. Харків, 61000, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 2422,40 грн. (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін