Справа № 240/33811/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/33811/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Л.А.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

18 червня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Смілянець А. Е.,

представника позивача: Хіміча С.М.,

представника відповідача: Нечипоренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до п.8.6 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на IІ квартал 2023 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 18.05.2022 року № 145, № 144, № 146 виданих начальником Управління ОСОБА_1 заступником начальника управління-начальником відділу організаційної роботи ОСОБА_2 , начальником відділу контролю в галузі оборони, в правоохоронних органів та органах влади ОСОБА_3 , начальником відділу контролю в аграрній галузі, екології та природокористування ОСОБА_4 проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 року.

Ревізію проведено в період з 19.05.2023 до 10.08.2023 у відповідності до питань програми ревізії, затвердженої начальником Управління ОСОБА_1 , з відома командира військової частини полковника ОСОБА_5 та в присутності головного бухгалтера - начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) капітана ОСОБА_6 , за результатами якої складено акт від 17.08.2023 № 08-30/7.

Враховуючи виявлені, під час ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 порушення, відповідачем складено вимогу про усунення порушень законодавства від 20.09.2023№ 260602-14/2787-2023, в якій серед іншого, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 забезпечити відшкодування на користь військової частини НОМЕР_1 шкоди (збитків) в загальній сумі 273049,48 грн., заподіяної внаслідок оплати ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" послуг, які фактично ним не надавались, відповідно до норм ст.216-229 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV, ст.22, 610-625 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435- IV.

Не погоджуючись із зазначеною вимогою відповідача, вважаючи її такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства та без наявності на те обґрунтованих підстав, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладання військовою частиною в 2022 році з ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" договору № 9-22 та оплата по ньому останньому коштів, як відшкодування витрат за послуги по транспортуванню стоків (водовідведенню), призвели до списання на видатки коштів в загальній сумі 52430,20 грн без фактичного отримання послуг, чим нанесено військовій частині матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму. А тому, суд дійшов висновку, що вимога контролюючого органу в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 забезпечити відшкодування на користь військової частини НОМЕР_1 шкоди (збитків) в загальній сумі 273049,48 грн, заподіяної внаслідок оплати ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" послуг, які фактично ним не надавались, відповідно до норм ст.216 - 229 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV, ст.22, 610 - 625 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV є законною та обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 №2939-ХІІ (далі - Закон №2939-ХІІ) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (орган державного фінансового контролю).

Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (п.1,7 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі (ч.2 ст.2 Закону №2939-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2939-ХІІ інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

За змістом п.1,7,15 ч.1 ст.10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 затверджено Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами (далі - Порядок №550).

Пунктом 45 Порядку №550 передбачено, що у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

За приписами п.46 Порядку №550 якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, та у разі надходження заперечень до нього - не пізніше ніж 10 робочих днів після надсилання висновків на такі заперечення об`єкту контролю надсилається вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ревізія є формою державного фінансового контролю, здійснення якого належить до повноважень Держаудитслужби та її територіальних органів. За результатами ревізії складається акт і в разі виявлення порушень законодавства у сфері закупівель та їх неусунення під час ревізії вимога щодо усунення виявлених порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Разом з тим, вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься), і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №820/3534/16 дійшла висновку, що спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. У цій постанові Велика Палата указала, що такий висновок був сформульований Верховним Судом України у постанові від 23.02.2016 по справі №818/1857/14, і Велика Палата не знайшла підстав для відступу від цієї позиції.

Суд зазначає, що та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу (зокрема стягнення збитків у судовому порядку - на підставі п.10 ч.1 ст.10 Закону №2939-XII, з чим кореспондується п.50 Порядку №550, жодним чином не відміняє і не спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їхніх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову. За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12.05.2022 у справі №620/4169/20, від 22.12.2022 у справі №826/13003/17, від 09.03.2023 у справі №500/2489/21, від 21.03.2022 у справі №560/4370/22, від 29.03.2023 у справі №160/17775/21 і спростовує доводи відповідачів про відсутність у підконтрольної установи права на оскарження у судовому порядку вимоги органу державного фінансового контролю про усунення порушень.

Надаючи оцінку наслідкам проведеної ревізії позивача у вигляді вимог, сформульованих в листі від 20.09.2023№260602-14/2787-2023 "Щодо усунення порушень законодавства", суд виходить з наступного.

Ревізією встановлено, що в недотримання вимог ст.7 Бюджетного кодексу України внаслідок укладення з ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" договорів на відшкодування витрат за послугу з передачі електричної енергії та відшкодування витрат за комунальні послуги по транспортуванню стоків (водовідведення) військовою частиною НОМЕР_1 за рахунок коштів державного бюджету в 2022 році сплачено останньому 273049,48 грн, при тому, що вказані послуги військовій частині фактично на платній основі надавались, відповідно, АТ "Житомиробленерго" та КП"Житомирводоканал", чим нанесено матеріальної шкоди на вказану суму.

Суд враховує, що правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312 (далі Правила) регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Відповідно до п.1.1.2 Правил:

- власник електричних мереж - юридична або фізична особа, якій на праві власності або користування належать електроустановки, призначені для розподілу електричної енергії, або юридична особа, якій на праві власності або користування належать електроустановки, призначені для передачі електричної енергії;

- договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами;

- договір про спільне використання технологічних електричних мереж - домовленість двох сторін, що встановлює зміст та регулює правовідносини між оператором системи та основним споживачем, мережі якого розташовані на території ліцензованої діяльності оператора системи, під час транспортування електричної енергії технологічними електричними мережами основного споживача (у тому числі електричними мережами виробників, резервне живлення яких забезпечується від мереж оператора системи, та споживачів (основних споживачів), електроустановки яких приєднані до електричних мереж таких виробників, та їх субспоживачів), що укладається за типовою формою, затвердженою Регулятором, та згідно з яким передбачається оплата вартості послуг з використання технологічних електричних мереж основного споживача, визначеної за затвердженою Регулятором методикою;

- межа балансової належності - точка розділу елементів електричної мережі між власниками електроустановок за ознаками права власності або користування;

- межа експлуатаційної відповідальності - точка розділу електричної мережі за ознакою договірних зобов`язань з експлуатації тих чи інших її ділянок або елементів, яка встановлюється за згодою сторін. За відсутності такої згоди межа експлуатаційної відповідальності збігається з межею балансової належності;

- оператор системи - оператор системи передачі, оператор системи розподілу або оператор малої системи розподілу;

- основний споживач - споживач та/або власник електричних мереж, який не є оператором системи, електричні мережі якого використовуються оператором системи для транспортування електричної енергії іншим споживачам та/або для транспортування електричної енергії в мережі оператора системи;

- паспорт точки розподілу/передачі - акт (документ), складений оператором системи, в якому зазначаються технічні параметри точки підключення споживача;

- плата за спільне використання технологічних електричних мереж - еквівалент вартісної участі організації, що використовує технологічні електричні мережі відповідного власника електричних мереж, в утриманні цих технологічних електричних мереж, що розраховується відповідно до методики, затвердженої Регулятором, і включається до відповідного тарифу;

- споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання;

- точка розподілу/передачі електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається розподіл/передача електричної енергії між електроустановками суміжних учасників ринку.

Згідно із п. 1.2.3 Правил оператор системи в межах території здійснення ліцензованої діяльності забезпечує розподіл електричної енергії власними мережами та технологічними електричними мережами інших власників, які не виконують функції оператора системи (у тому числі електричними мережами виробників, резервне живлення яких забезпечується від мереж оператора системи, та споживачів (основних споживачів), електроустановки яких приєднані до електричних мереж таких виробників, та їх субспоживачів), шляхом укладення з цими власниками договорів про спільне використання технологічних електричних мереж на основі типового договору (додаток 1 до цих Правил).

Пунктом 1.2.4 Правил передбачено, що точка розподілу (передачі) електричної енергії споживачу установлюється на межі балансової належності його електроустановок та зазначається в договорі споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з оператором системи.

Оператор системи покриває всі витрати, пов`язані з транспортуванням електричної енергії в точку розподілу (передачі) електричної енергії, а також має право на відшкодування всіх витрат, пов`язаних із транспортуванням електричної енергії в точку розподілу (передачі) електричної енергії, за рахунок тарифу на розподіл (передачу) електричної енергії.

Відшкодування витрат з утримання технологічних електричних мереж основного споживача оплачується відповідно до договору про спільне використання технологічних електричних мереж і обґрунтовується фактичними витратами основного споживача на утримання цих електричних мереж.

Згідно із п.2.5.5. Правил порядок та розмір плати за спільне використання технологічних електричних мереж, умови спільного використання технологічних електричних мереж основного споживача з оператором системи зазначаються в договорі про спільне використання технологічних електричних мереж.

Відповідно до п.2.5.6 Правил обґрунтовані витрати на утримання технологічних електричних мереж відшкодовуються основному споживачу відповідно до його кошторису витрат на здійснення цієї діяльності.

Кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж складається на підставі бухгалтерських документів про фактичні витрати на здійснення цієї діяльності впродовж базового періоду. До надання основним споживачем погодженого в установленому порядку кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж, які використовуються для розподілу (передачі) та/або транспортування електричної енергії, ці технологічні витрати покладаються на основного споживача.

До витрат на утримання технологічних електричних мереж належать лише ті витрати, які безпосередньо стосуються вказаного виду діяльності.

Величина витрат основного споживача не може перевищувати граничної величини витрат, визначених відповідно до нормативів витрат за об`ємом умовних одиниць електроустановок, які складаються за результатами діяльності оператора системи, на території здійснення ліцензованої діяльності якого приєднані електроустановки основного споживача.

У разі використання електричних мереж основного споживача для електрозабезпечення електроустановок декількох суб`єктів господарювання величина витрат на утримання цих електричних мереж розподіляється пропорційно обсягам електричної енергії, що надійшла в мережі відповідних суб`єктів господарювання, та обсягу електричної енергії, спожитої основним споживачем, відповідно до фактичного балансу за розрахунковий період, що минув.

У разі використання оператором системи на своїй території здійснення ліцензованої діяльності електричних мереж споживача (основного споживача) останній погоджує кошторис обґрунтованих витрат зі структурним підрозділом Регулятора на відповідній території.

Узгоджений зі структурним підрозділом Регулятора на відповідній території кошторис витрат є невід`ємним додатком до договору про спільне використання технологічних електричних мереж.

Як встановлено судом, забезпечення розподілу та передачі електричної енергії до військової частини здійснювалось оператором системи розподілу (передачі) електричної енергії АТ "Житомиробленерго" Житомирським РЕМ на підставі укладеного, відповідно до Правил договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 102-м від 14.06.2019 (далі договір №102-м). Договір №102-м укладено на основі Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який є додатком 3 до Правил.

Відповідно до умов п.2.1 договору №102-м оператор системи надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам визначеним Кодексом системи передачі, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, та Кодексом системи розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу за об`єктом Споживача, який є додатком 2 до договору № 102-м.

Такими точками розподілу (передачі) електричної енергії військовій частині, відповідно до Паспорту точки розподілу (передачі) електричної енергії військовій частині, який є додатком 2 до договору № 102-м, є вул. Промислова, 5, м. Житомир (4 об`єкти), вул. С. Параджанова, 125, м. Житомир (1 об`єкт) та житловий масив "Народицький", 1, м. Житомир (2 об`єкти).

Відповідно до умов п. 3.1 договору № 102-м облік (у тому числі приладовий) електричної енергії, що передається оператором системи розподілу та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311 та з урахуванням вимог договору №102-м.

Згідно із п. 3.2 договору №102-м за підсумками розрахункового місяця постачальник послуг комерційного обліку (оператор системи) забезпечує визначення обсягу електричної енергії за точками комерційного обліку споживачу незалежно від того, хто є власником комерційного засобу (засобів) обліку, та в установленому порядку передає ці дані адміністратору комерційного обліку для можливості їх використання суб`єктами ринку електричної енергії, у тому числі постачальником споживача.

Як зазначає позивач, між АТ "Житомиробленерго" та ПАТ "Житомирський завод хімічного волокна" укладено договір про спільне використання технологічних мереж. Проте ПАТ "Житомирський завод хімічного волокна" не надав АТ "Житомиробленерго" затверджених встановленим порядком регулятором фактичних витрат основного споживача на утримання своїх електричних мереж, тому дана угода укладена з нульовим кошторисом.

У зв`язку з наведеним, ПАТ "Житомирський завод хімічного волокна" звернулось до військової частини щодо компенсації витрат на утримання власних електричних мереж відповідно калькуляції витрат по технічному забезпеченню передачі електричної енергії за адресою частини до моменту затвердження фактичних витрат основного споживача, в результаті чого було укладено договори №49-22 від 24.03.2022 та №170-22 від 25.07.2022 щодо покриття даних витрат та сплачено 220619,18грн.

Колегія суддів зазначає, що Правилами чітко визначено, що постачання електричної енергії споживачу відбувається на підставі договору між електропостачальником (оператором) і споживачем, а відшкодування витрат на утримання технологічних електричних мереж - на підставі договору про спільне використання технологічних електричних мереж, укладеного між електропостачальником та власником мереж. Всі витрати електропостачальника покриваються за рахунок тарифу на розподіл (передачу) електричної енергії, а власника мережі - на підставі затвердженого кошторису й у разі його ненадання покладаються на останнього.

Отже, споживач (в даному випадку позивач) не повинен відшкодовувати витрати на утримання технологічних електричних мереж.

Посилання позивача на умови пунктів 4.2 і 4.4 договору №102-м та пунктів 2.5.3, 2.5.4 і 2.5.6 Правил, як на підставу для укладення з ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" договору №49-22, суд оцінює критично з огляду на наступне.

Так, п.4.2 договору № 102-м передбачено, що у разі закупівлі електричної енергії для власного споживання за двостороннім договором (двосторонніми договорами) та на організованих сегментах ринку, розподіл електричної енергії здійснюється за умовами укладення споживачем договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі.

У разі не врегулювання відносин з третьою стороною, об`єктивно присутньою у процесі забезпечення споживача електричною енергією, оператор системи припиняє розподіл (передачу) електричної енергії (п.4.4 договору).

Водночас, ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" не належить до операторів системи передачі, яким НКРЕКП в установленому порядку затверджуються тарифи на надання відповідних послуг, а є лише власником мережі, яку використовує електропостачальник.

Слід врахувати, що відповідно до п. 2.5 Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕКП від 12.06.2008 № 691, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 732/15423 від 08.08.2008 (далі Методика), кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання з обґрунтуванням щодо кожної статті витрат та розрахунок плати за спільне використання технологічних електричних мереж подаються основним споживачем щороку на погодження до відповідного структурного підрозділу НКРЕКП на території. Узгоджений зі структурним підрозділом НКРЕКП на території кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання (та/або зміни до нього), який є невід`ємним додатком до договору про спільне використання технологічних електричних мереж, подається оператору системи основним споживачем (його уповноваженою особою) протягом 30 календарних днів від дати погодження безпосередньо або поштовим зв`язком (рекомендованим листом з повідомленням про вручення).

Таким чином, не надавши оператору системи в установленому порядку кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж, які використовуються ним для розподілу (передачі) електричної енергії (в тому числі і для надання відповідних послуг військовій частині, які нею оплачено в повному обсязі за тарифами, затвердженими постановою НКРЕКП від 17.12.2021 № 2595, які, відповідно до умов п. 1.2.4. Правил покривають всі витрати оператора системи пов`язані з транспортуванням електричної енергії в точку розподілу (передачі) електричної енергії споживачу), проте уклавши з оператором системи договір про спільне використання технологічних електричних мереж, ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна", як основний споживач, погодилось з покриттям витрат, пов`язаних з транспортуванням електричної енергії технологічними електричними мережами в точку розподілу (передачі) електричної енергії споживачу, за власний рахунок, що відповідає умовам п. 2.5.6 Правил та не порушує з боку військової частини умов п. 4 укладеного з оператором системи Договору № 102-м.

Додатково суд враховує, що в ході ревізії у ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" зустрічною звіркою виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку військової частини, вказаним товариством понесених витрат по наданню військовій частині послуг з передачі електричної енергії мережами заводу, а також втрат електричної енергії в лініях 10/04, документально не підтверджено, хоча облік таких витрат, в разі їх наявності, основні споживачі, відповідно до умов п. 1.7 Методики, мають вести окремий.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком контролюючого органу, що укладання військовою частиною в 2022 році з ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" договорів № 49-22 і № 170-22 та їх виконання призвело до покриття військовою частиною витрат ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна", пов`язаних з використанням оператором системи технологічних електричних мереж, які згідно укладеного з АТ "Житомиробленерго" договору про закупівлю послуг з розподілу електричної енергії за державні кошти від 11.02.2022 № 35-22, військовою частиною оплачено оператору системи в складі затвердженого постановою НКРЕКП від 17.12.2021 № 2595 тарифу, чим нанесено військовій частині матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 220619,28 гривень.

Щодо укладеного військовою частиною з ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" договору № 9-22 від 26.01.2022 про відшкодування витрат за комунальні послуги по транспортуванню стоків (водовідведенню) за державні кошти, суд зазначає наступне.

Ревізією встановлено, що між військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) та Комунальним підприємством "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (виконавець) укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання №1221/32-22 від 09.02.2022 та договір про надання послуг з централізованого водовідведення від 09.02.2022 № 1221/33-22 (далі договір № 1221/33-22).

Кінцевим пунктом надання послуг з водопостачання та початковим пунктом надання послуг з водовідведення військової частини у 2022 році були наступні адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Стан розрахунків за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та повноту їх відображення в обліку військової частини зустрічною перевіркою на КП "Житомирводоканал" підтверджено.

Водночас, ревізією було встановлено, що військова частина НОМЕР_1 уклала з ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" договір № 9-22 від 26.01.2022 про відшкодування витрат за комунальні послуги по транспортуванню стоків (водовідведенню) за державні кошти (далі - договір № 9-22) та сплатила на його виконання 52430,20грн.

Обґрунтовуючи наявність підстав для укладення цього договору, позивач вказує на неможливість, економічній невигоді та недоцільності виконання умов п.5.2 договору № 1221/33-22, укладеного з Комунальним підприємством "Житомирводоканал".

Так, відповідно до п.5.2 договору № 1221/33-22 прокладання транзитних мереж водовідведення через територію сусіднього об`єкта може бути здійснено за згодою його власника та виконавця. Роботи щодо прокладання та перевлаштування зовнішніх мереж водовідведення, що перебувають на балансі виконавця або споживача, викликані приєднанням, а також приведення в порядок території проводяться силами й коштами забудовника (споживача), що приєднується. Якщо власник не дає згоди на прокладання лінії через його територію, питання вирішуються відповідно до законодавства.

Позивач зазначає, що прокладання трубопроводів та встановлення насосної станції на сусідній (чужій) території із значними фінансовими витратами для проведення вищезазначених робіт, утримання обслуговуючого персоналу є неможливим та економічно невигідним та недоцільним.

Водночас, згідно п.5.1 договору №1221/33-22 у разі неможливості безпосереднього приєднання об`єкта до централізованих мереж водовідведення виконавець має право дозволити приєднання об`єкта через мережу водовідведення основного споживача при умові: а) наявності технічної можливості й дотримання санітарних вимог; б) узгодження з виконавцем проекту приєднання; в) прийняття субспоживачем, що приєднався, на себе всіх витрат, пов`язаних з приєднанням, у тому числі витрат на проведення в порядок території після приєднання.

Тобто, п.5.1 Договору №1221/33-22 дозволяє, за узгодженням з виконавцем, у разі неможливості безпосереднього приєднання об`єкта споживача до централізованих мереж водовідведення виконавця, приєднання об`єкта через мережу водовідведення основного споживача.

Проте, проведеною в ході ревізії на Комунальному підприємстві "Житомирводоканал" Житомирської міської ради зустрічною звіркою виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку військової частини встановлено, що початковим пунктом надання ним військовій частині послуг з централізованого водовідведення є АДРЕСА_1 , що виключає необхідність виконання умов п. 5 (п. 5.1 та п. 5.2) договору № 1221/33-22.

Про відсутність необхідності використання мереж водовідведення основного споживача для приєднання об`єкта військової частини до централізованих мереж водовідведення виконавця, а тим більше прокладання будь-яких транзитних мереж водовідведення, свідчить і акт розмежування балансової належності мереж водопроводу, каналізації та експлуатаційної належності сторін схемою від 01.06.2023, підписаний зі сторони виконавця головним інженером та зі сторони споживача командиром військової частини. Згідно п.1 акту межею розмежування балансової належності і відповідальності за стан та обслуговування мереж водопроводу та каналізації є точка підключення мереж споживача до мереж виконавця, яка зазначена на доданій схемі, що являється невід`ємною частиною даного акту.

Слід врахувати, що проведеною в ході ревізії у ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" зустрічною звіркою виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку військової частини, вказаним товариством понесених витрат по наданню військовій частині комунальних послуг по транспортуванню стоків (водовідведенню) документально не підтверджено.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком контролюючого органу, що укладання військовою частиною в 2022 році з ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" договору № 9-22 та оплата по ньому останньому коштів, як відшкодування витрат за послуги по транспортуванню стоків (водовідведенню), призвели до списання на видатки коштів в загальній сумі 52430,20 грн без фактичного отримання послуг, чим нанесено військовій частині матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що вимога контролюючого органу в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 забезпечити відшкодування на користь військової частини НОМЕР_1 шкоди (збитків) в загальній сумі 273049,48 грн, заподіяної внаслідок оплати ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" послуг, які фактично ним не надавались, відповідно до норм ст.216 - 229 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV, ст.22, 610 - 625 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV є законною та обґрунтованою.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 червня 2024 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.