Справа № 340/10346/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2024 року м. Дніпросправа № 340/10346/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/10346/23 (головуючий суддя першої інстанції Пасічник Ю.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 18.12.2023 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо не нарахування та невиплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків нарахованої та невиплаченої пенсії за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати донарахованої та не виплаченої частини пенсії;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої та невиплаченої пенсії за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати донарахованої та не виплаченої частини пенсії згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не нарахування та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків нарахованої та невиплаченої пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р..

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої та невиплаченої пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач вказує, що виплата доплат здійснювалась в порядку, визначеному постановою КМУ від 21.02.2018 №103, а тому підстави для виплати компенсації відсутні. Крім того, зазначає, що суми пенсії, не підпадають під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Також скаржник посилається на те, що з квітня 2012 року Управління позбавлене функцій фінансування виплати пенсій, допомоги на оздоровлення та інших виплат, зважаючи на постанову КМУ від 16.12.2020 №1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги».

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (а.с.16-43).

В травні 2018 року ГУ ПФУ в Кіровоградській області позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (а.с.31).

Сума доплати за період з 01.01.2016 по 31.03.2018 становить 552,44 грн. (а.с.32).

Станом на 01.07.2021 року виплата позивачу проведена в повному обсязі.

24.10.2023 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати з 01.01.2016 року по день фактичної виплати (а.с.3).

Листом від 06.11.2023 року №14086-14624/М-05/8-1100/23 відповідачем повідомлено, що доплата за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року виплачена позивачу в повному обсязі, заборгованість з виплати пенсії та підстави для виплати компенсації відсутні (а.с.4).

Позивач, не погодившись з відмовою пенсійного органу, оскаржив таку відмову до суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що після визнання нечинною Постанови №1088 в судовому порядку дії відповідача щодо подальшої поетапної виплати перерахованої позивачу пенсії є такими, що вчинені не у спосіб, встановлений законодавством, оскільки після 29.09.2020 ГУ ПФУ в Кіровоградській області повинно було вчинити дії, спрямовані на виплату перерахованої позивачу пенсії, а в протилежному випадку невиплачені суми пенсії вважаються доходами, що виплачуються із порушенням строку. Суд зазначив, що у випадку ненарахування та невиплати відповідачем сум пенсії, позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача відповідним нормативно - правовим актом обов`язку здійснити виплату належних позивачу сум.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ (далі по тексту - Закон №2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі по тексту - Порядок №159).

Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Схожі норми містяться і в пп.2,3 Порядку №159.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону №2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Пунктом 4 Порядку №159 встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вказані висновки узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах: від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19, у справі №240/11439/19.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ст.2 Закону №2050, право на нарахування та виплату компенсації виникло у позивача із листопада 2020 року (після спливу одного місяця з часу визнання нечинними норм постанови, які встановлювали відтермінування виплати) по червень 2021 року, оскільки у цьому місяці проведено повну виплату позивачу пенсії, перерахованої за період із 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Відповідачем вказані обставини не спростовано.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що не повинен нести відповідальність за несвоєчасну виплату ще не нарахованих сум пенсії, що на думку відповідача, не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, такі доводи апеляційним судом до уваги не приймаються.

Посилання скаржника на те, що виплата доплат з 01.01.2019 року по 30.06.2021 року здійснювалась у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб», а тому підстави для виплати компенсації відсутні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у період з листопада 2020 року по червень 2021 року в пенсійного органу були відсутні підстави для поетапної виплати перерахованої позивачу пенсії.

Отже, оскільки позивачу несвоєчасно виплачено перераховану суму пенсії за рішенням суду саме з вини пенсійного органу, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційних скаргах доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/10346/23 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в адміністративній справі №340/10346/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко