Справа № 400/831/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/831/23

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г. Дата і місце ухвалення: 08.01.2024 р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розрахунку додаткової грошової винагороди в розмірі до 100000 грн. та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум за 14 днів серпня 2022 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди в розмірі до 100000 грн. з урахуванням раніше виплачених сум за 14 днів серпня 2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка безпідставно та цілеспрямовано перервала лікування ОСОБА_1 з 14.07.2022р. по 28.10.2022 р. та здійснити перерахунок та виплату додаткової грошової допомоги в розмірі 100000 грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 14.07.2022р. по 28.10.2022 р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду в розмірі до 100000 грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 14.07.2022р. по 28.10.2022р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в результаті очікування дозволів командира військової частини, позивач у серпні перервав лікування, перебуваючи в пункті постійної дислокації частини, де перебував з 14.07.2022р. по 28.10.2022 р. І аж на початку листопада продовжив лікування, через дії відповідача, які ґрунтуються на небажанні виплачувати додаткову винагороду, яка збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, нехтуючи здоров`ям військовослужбовця, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 08.01.2024 р. та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що не направлення відповідачем ОСОБА_1 на лікування у спірний період є протиправним, так як всупереч необхідності проходження лікування позивача направлено в пункт постійної дислокації, де позивач перебував з 14.07.2022 р. по 28.10.2022 р.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України №69/2022 був призваний у Збройні Сили України та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 20.07.2022 року №692 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) 27.04.2022 року позивач отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення правого стегна з вогнепальними багатоуламковим переломом середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків та пошкодження стегнової артерії у результаті безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , в районі населеного пункту Довгеньке, Ізюмського району, Харківської області внаслідок артилерійського обстрілу. Травмування не пов`язане з використанням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з отриманим поранення позивач перебував на лікуванні з 27.04.2022 р. по 28.04.2022 р. у КНП «МЛ №3» КМР.

Також з 01.05.2022 р. по 24.05.2022 р. позивач перебував на лікуванні КНП «МКЛ №3» ТМР та з 24.05.2022 р. по 13.06.2022 р. знаходився на стаціонарному лікуванні.

Військово-лікарською комісією КНП «МКЛ №3» ТМР проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого надано довідку від 13.06.2022 року №60/9. Відповідно до вказаної довідки підтверджено отримання поранення під час проходженням військової служби та на підставі статті 81 графи II Розклад хвороб, позивачу було рекомендовано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Позивачу була надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, що не заперечувалося сторонами.

Відповідачем повідомлено, що старшому солдату ОСОБА_1 після отримання поранення, було здійснено виплату додаткової винагороди з розрахунку 100 000 гривень за період перебування у відпустці за станом здоров`я до 12.07.2022 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.07.2022 року №195 ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків після лікування з додаткової відпустки у зв`язку з хворобою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.07.2022 року №196 старшого солдата за мобілізацією ОСОБА_1 , направлено до військово-медичного шпиталю військової частини НОМЕР_2 , з метою проходження ВЛК.

Відповідно до результатів медичного огляду військово-медичного шпиталю військової частини НОМЕР_2 , отримана позивачем травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини та на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2022 року №232 старшого солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира Військової частини у зв`язку з визнанням військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним до військової служби.

28.10.2022 року позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та вибув до військової частини НОМЕР_3 .

Вважаючи, що відповідач протиправно перервав лікування позивача та не провів виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. за період з 14.07.2022 року по 28.10.2022 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів того, що у вказаний період він звертався до командира військової частини із рапортами про направлення його на лікування, ВЛК чи у відпустку за станом здоров`я. Також, суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів (бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу, довідок командира військової частини), які б документально підтверджували безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів у серпні 2022 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 1 статті 1-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон №2011-XІІ) законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно із статтею 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває по сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (надалі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01 квітня 2022 року до Постанови №168 внесено зміни, якими передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Суд наголошує, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 гривень.

Підставою для видачі наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

З аналізу пункту 1 Постанови № 168 вбачається встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Як вірно встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, комісією військово-медичного шпиталю військової частини НОМЕР_2 було проведено медичний огляд ОСОБА_1 та встановлено, що травма позивача, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджує наявність наявної перша умова (поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язано із захистом Батьківщини) для виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн.

В свою чергу відсутні докази перебування позивача на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у спірний період, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди збільшеної до 100000,00 грн. на місяць за період з 14.07.2022 по 28.10.2022, оскільки позивач у спірний період стаціонарного лікування не проходив та у відпустці за станом здоров`я не перебував.

Разом з тим позивач вважає, що спірним у цій справі є протиправність бездіяльності відповідача щодо не направлення його на лікування у цей період, а направлення в пункт постійної дислокації, де позивач перебував з 14.07.2022 року по 28.10.2022 року.

Досліджуючи зазначені доводи колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 у зв`язку з отриманим поранення перебував на лікуванні з 27.04.2022 р. по 28.04.2022 р. у КНП «МЛ №3» КМР.

Також з 01.05.2022 р. по 24.05.2022 р. позивач перебував на лікуванні КНП «МКЛ №3» ТМР та з 24.05.2022 р. по 13.06.2022 р. знаходився на стаціонарному лікуванні.

Військово-лікарською комісією КНП «МКЛ №3» ТМР проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого надано довідку від 13.06.2022 року №60/9. Відповідно до вказаної довідки підтверджено отримання поранення під час проходженням військової служби та на підставі статті 81 графи II Розклад хвороб, позивачу було рекомендовано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами у справі, що позивачу була надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.07.2022 року №195 ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків після лікування з додаткової відпустки у зв`язку з хворобою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.07.2022 року №196 старшого солдата за мобілізацією ОСОБА_1 , направлено до військово-медичного шпиталю військової частини НОМЕР_2 , з метою проходження ВЛК.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач вищезазначені накази в судовому порядку не оскаржував та фактично погодився з такими діями відповідача.

При цьому слід зазначити, що відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі - Положення №402).

Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Згідно пункту 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.

Згідно пункту 6.35 Положення №402 у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.

Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

З огляду на викладені положення законодавства колегія суддів зазначає, що постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я приймається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікарському закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.

Відповідно до результатів медичного огляду військово-медичного шпиталю військової частини НОМЕР_2 , отримана позивачем травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини та на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

Згідно свідоцтва про хворобу №127 гарнізонна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_2 зазначила, що загальний стан позивача задовільний.

Після чого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2022 року №232 старшого солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира Військової частини у зв`язку з визнанням військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним до військової служби.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що у вказаний період він звертався до командира військової частини із рапортами про направлення його на лікування, ВЛК чи у відпустку за станом здоров`я, а тому доводи апелянта про протиправність дій відповідача щодо не направлення його на лікування не знайшли свого підтвердження.

При цьому, апеляційна скарга не містить жодних спростувань таких висновків суду першої інстанції.

Також, колегія суддів зазначає, що підставою для виплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, додаткової винагороди у розмірі 100000 грн., є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів (бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу, довідок командира військової частини), які б документально підтверджували безпосередню участь ОСОБА_1 з серпні 2022 року у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів.

При цьому апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить посилань на його участь у бойових діях або у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів у серпні 2022 р.

В свою чергу з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що в інші періоди під час безпосередньої участі позивача у бойових діях та у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, а також під час лікування позивачу виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 100000 грн., що не заперечується сторонами у справі.

З огляду на викладене враховуючи, що матеріали справи, жодних доказів, які б вказували на залучення позивача до вищевказаних заходів не містять, а в апеляційній скарзі ОСОБА_1 таких доводів не наводить та не вказує про наявність таких доказів у відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції розглядаючи справу прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 червня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук