Справа № 380/11180/24
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

19 червня 2024 рокусправа №380/11180/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні усне клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Табінського Олега Володимировича про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Снігур Галина Михайлівна, звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Табінського Олега Володимировича (далі відповідач) в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:

- винести ухвалу про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 74942534 до закінчення розгляду справи;

- визнати протиправними та скасувати в межах виконавчого провадження № 74942534: постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.05.2024; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.05.2024; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 07.05.2024; постанову про арешт коштів боржника від 07.05.2024; постанову про арешт майна боржника від 08.05.2024.

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000.00 грн.

Ухвалою судді від 29.05.2024 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Вимоги ухвали позивачем виконано.

Ухвалою суду від 03.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з викликом сторін.

Позивачем 12.06.2024 (вх. №44465) подано заяву про закриття провадження в частині позовних вимог щодо винесення ухвали про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП №74942534 до закінчення судового розгляду справи, підтриману представником позивача в судовому засіданні 18.06.2024 та просила також закрити провадження в частині вимог щодо відшкодування позивачу моральної шкоди.

Ухвалою суду від 18.06.2024 закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо винесення ухвали про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП №74942534 до закінчення судового розгляду справи та стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Представником відповідача Медвідь В.С. в судовому засіданні 18.06.2024 заявлено усне клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що предметом оскарження є рішення приватного виконавця, пов`язані із примусовим виконанням виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом м. Львова по цивільній справі, тому така справа повинна розглядатися Галицьким районним судом м. Львова, а не Львівським окружним адміністративним судом.

Представник позивача Снігур Г.М. в судовому засіданні 18.06.2024 заперечила проти закриття провадження у справі.

Сторони подали заяви про подальший розгляд справи, в якій оголошено перерву в судовому засіданні до 11:30 19.06.2024, у їх відсутності, що зумовило вирішення питання про закриття провадження у справі в письмовому провадженні.

Суд при вирішення питання про закриття провадження у справі керувався таким.

Відповідно до ст.ст. 92, 129-1 Конституції України:

- виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, порядок виконання судових рішень;

- судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку;

- контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон №1402-VIII).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Визначене Конвенцією поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Суди повинні керуватися принципом визначеності і не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета судами різних юрисдикцій.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень

Порядок здійснення судового контролю за виконанням рішень в цивільних справах врегульовано Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України, статті 447-453). Місцевий загальний суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, розглядає скарги сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання ухваленого ним (місцевим загальним судом) рішення. За наслідками розгляду скарги місцевий загальний суд постановляє відповідну ухвалу.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах відповідно до положень ст.ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється двома шляхами:

1) шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений адміністративним судом строк звіт про виконання судового рішення, а також розгляду скарг про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду тобто судовий контроль за безпосереднім виконанням рішення суду в адміністративній справі відповідачем суб`єктом владних повноважень;

2) в порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, - тобто шляхом вирішення адміністративним судом позовів з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця тобто судовий контроль за процедурою виконавчого провадження, в межах якої рішення адміністративного суду виконується примусово.

Наведені норми процесуальних кодексів щодо оскарження рішень/дій/бездіяльності виконавця (суб`єкта владних повноважень) в порядку цивільного судочинства логічно узгоджуються з приписами пункту 1 частини першої статті 19, частини першої статті 287 КАС України, відповідно до яких юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) визначає виконавче провадження як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зі змісту ст.ст. 1, 3, 74 Закону №1404-VIII в їх взаємозв`язку очевидно, що цей закон розмежовує виконавче провадження залежно від суб`єкта прийняття рішення, що підлягає примусовому виконанню, а саме:

1) виконавче провадження щодо примусового виконання судових рішень.

Судовими рішеннями з-поміж вказаних у статті 3 Закону №1404-VIII рішень, що підлягають примусовому виконання та виконавчих документів є :

- судові рішення, рішення третейського суду, рішення міжнародного комерційного арбітражу, рішення іноземних судів, на примусове виконання яких у передбачених законом випадках та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України випадках, суди видають виконавчі листи та накази (п.1 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII);

- судові накази (п.1-1 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII);

- ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом(п.2 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII);

- рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України (п.8 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII);

2) виконавче провадження як процес примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), при цьому такими «іншими» є усі, окрім судів, органи, що на підставі законодавства мають право приймати обов`язкові для виконання рішення. Такими рішеннями «інших органів/посадових осіб» відповідно до статті 3 Закону №1404 -VIII є:

- виконавчі написи нотаріусів (п.3 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII);

- посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій (п.4 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII);

- постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди (п.5 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII);

- постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (п.6 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII);

- рішення інших державних органів, рішення Національного банку України, накази Голови Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України або осіб, які виконують їхні обов`язки, що законом визнані виконавчими документами (п.7 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII);

- рішення (постанови) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (п.9 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII);

- рішення Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами (п.10 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII);

- рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу (п.11 ч. 1 ст.3 Закону №1404-VIII).

Відповідно до статті 2 Закону №1404-VIII однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби в адміністративному та/або судовому порядку регламентує Розділ X Закону №1404-VIII, що складається з статті 74 Закону №1404-VIII, що містить такі положення:

1) частина 1 статті 74 Закону №1404-VIII - рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Ці положення частини першої статті 74 Закону №1404-VIII чітко узгоджуються із відповідними положеннями процесуальних кодексів в усіх видах судочинства, що регламентують порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (наведено вище).

Системне тлумачення частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII у її взаємозв`язку з наведеними положеннями процесуальних кодексів (ЦПК України, КАС України) дозволяє зробити висновок, що судовий контроль за виконавчим провадженням як завершальною стадією судового процесу (виконанням судового рішення) здійснює той суд (місцевий загальний чи адміністративний), який постановив судове рішення та видав виконавчий лист/наказ; цей судовий контроль охоплює всі стадії виконавчого провадження - від його відкриття до закінчення.

2) частина 2 статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тлумачачи зміст положень ст.ст. 1, 3, 74 Закону №1404-VIII у їх взаємозв`язку із наведеними положеннями процесуальних кодексів суд дійшов висновку, що функції судового контролю за рішеннями, діями/бездіяльністю виконавців щодо примусового виконання рішень судів та інших органів розподіляються між судами різних юрисдикцій за простою та цілком логічною формулою кожен суд контролює виконання ухваленого ним судового рішення в порядку, визначеному процесуальним законодавством, на підставі якого розглянуто спір (ЦПК України, КАС України), а судовий контроль за виконанням рішень інших органів/посадових осіб (не судів) здійснює відповідний адміністративний суд в порядку, передбаченому КАС України.

Предметом оскарження у цій справі є 5 постанов приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Табінського Олега Володимировича у виконавчому провадженні № 74942534:

- від 07.05.2024 про відкриття виконавчого провадження; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про стягнення з боржника основної винагороди; про арешт коштів боржника;

- від 08.05.2024 про арешт майна боржника.

Виконавче провадженні № 74942534 відкрито з примусового виконання виконавчого листа, виданого 09.04.2024 Галицьким районним судом м. Львова по цивільній справі №461/4033/20, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Протиправність оскаржуваних постанов позивач обґрунтовує порушенням відповідачем вимог пункту 2 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», стверджуючи про те, що приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачеві з тих підстав, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем проводиться примусове виконання у виконавчому провадженні № 72447337, де ОСОБА_1 є стягувачем, а ОСОБА_2 боржником на загальну суму 1500000 грн.

На думку позивача, вказана обставина в силу положень статті 606 ЦПК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється, коли в одній особі поєднується боржник і кредитор.

Таким чином, предметом оскарження у цій справі є рішення приватного виконавця, першим з яких є постанова про відкриття виконавчого провадження, ухвалені у виконавчому провадженні, відкритому щодо виконавчого документа, виданого у цивільному судочинстві.

Матеріали справи містять докази перебування на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича виконавчого провадження № 72447337, де статус сторін діаметрально протилежний, ніж у виконавчому провадженні № 74942534, постанови у межах якого є предметом оскарження у цій справі.

Доводи позивача про протиправність спірних постанов у ВП № 74942534 обґрунтовані нормами Цивільного кодексу України, і повинні перевірятися тим місцевим загальним судом, який розглянув справу як суд першої інстанції, в межах розгляду скарги сторони виконавчого провадження на рішення державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання ухваленого ним (місцевим загальним судом) рішення в порядку, визначеному статтею 447 ЦПК України.

Вказане унеможливлює розгляд цього спору у порядку адміністративного судочинства.

Ураховуючи викладене, суд виснує про обґрунтованість клопотання відповідача, тому таке підлягає до задоволення, а провадження у справі закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись ст.ст. 183, 238, 239, 241, 243, 248, 287, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі, - задовольнити повністю.

Закрити провадження у справі №380/11180/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Табінського Олега Володимировича про визнання протиправними та скасування постанов.

Роз`яснити позивачу право звернутися до Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на рішення державного виконавця в порядку статті 447 Цивільного процесуального кодексу України.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суддя О. П. Хома