Справа № 587/1226/24
Суддя: Степаненко О. А.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 587/1226/24
11 червня 2024 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Степаненка О.А., секретаря судового засідання Бузової Т.І., розглянувши в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Сумській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №1881159 від 11.04.2024 року, складену інспектором 2 взводу 2 роти 1 батальйону управління поліції в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень, а також скасувати рішення щодо залишення постанови по справі про адміністративне правопорушення без зміни, а заяви або подання прокурора без задоволення від 17.04.2024, яке прийняте заступником начальника управління начальником відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції Тамарою Масючок та стягнути з Державного бюджету України в особі Патрульної поліції в Сумській області суму сплаченого судового збору.
В обґрунтування вказаних вимог позивач послався на те, що оскаржуваною постановою від 11.04.2024 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за перевищення швидкості, що зафіксованого приладом TRUCAM, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Позивач, не погоджуючись з постановою, вважав, що вона підлягає скасуванню, оскільки він рухався зі сторони м. Суми на автомобілі Тоуоtа Avensis державний номер НОМЕР_1 зі швидкістю до 90 км/год. Піднявшись на пагорб за 700 м від населеного пункту с. Симонівка, він почав збавляти швидкість. Проїхавши дорожній знак (п.5.49 ПДР) Початок населеного пункту, встановлений за 300 метрів від населеного пункту по автомобільній дорозі, він знизив швидкість до 60 км/год. По обидві сторони знаку немає жодної забудови. Вони розпочинаються через 300 метрів після нього. За 500 м після знаку на перехресті дороги стояли троє поліцейських, які фіксували швидкісний режим руху водіїв. Зупинивши автомобіль, його повідомили, що він їхав зі швидкістю, яка перевищує допустиму на 24 км/год в районі дорожнього знаку, що показує початок населеного пункту. Зважуючи на те, що він є військовослужбовцем ЗСУ та рухався для виконання бойових завдань, він не став з`ясовувати правильність дій поліцейського, який пропонував йому передивиться відео, але на яркому сонці дивитися відео було неможливим та і вважав, що в районі початку населеного пункту, а саме в районі початку забудов, тобто за 200 м до місця зупинки, він рухався не більше 60 км/год. Межі населеного пункту с. Симонівка ніяким документом не визначені. Дорожній знак про початок населеного пункту встановлений не на початку забудов, а чомусь на 300 м раніше та без врахування меж населеного пункту. Таким чином, вважає, що в його діях не було порушення перевищення допустимої швидкості в населеному пункті. Крім цього, швидкість зафіксовано на прилад TRUCAM LTI 20/20ЕСОО1065, який поліцейський тримав у руках, при цьому прилад не знаходився в нерухомому стані, оскільки поліцейський, тримаючи прилад в руках, пересувався, внаслідок чого могла виникнути похибка в показаннях приладу.
Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час повідомлявся належним чином. 30.05.2024 від представника відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просять залишити без змін постанову серії ЕНА № 1881159 від 11.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а позовну заяву позивача залишити без задоволення посилаючись на те, що факт порушення позивачем ПДР було зафіксовано приладом TruCam, на відеозаписі з вказаного приладу видно номерний знак автомобіля та зафіксовано швидкість руху даного автомобілю, яка становила 74 км/год, чим перевищив допустиму швидкість руху на 24 км/год. Вказаний автомобіль було зупинено, позивачу роз`яснені права, повідомлено про сутність порушення ПДР. При цьому використання приладів TruCam в ручному режимі є законним, оскільки допускається технічною документацією на сертифікований прилад. Ручне розміщення засобів автоматичної фото - і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості не суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». В задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу та оцінивши обставини, повідомлені позивачем, у позовній заяві, та відповідачем у відзиві, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови ЕНА №1881159 від 11 квітня 2024 року на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП; в постанові щодо складу правопорушення зазначено наступне:11.04.2024 року о 12 годині 09 хвилини в с. Симонівка, вул. Сумська водій керував тз в населеному пункті і позначеному дорожнім знаком 5,49 «Початок населеного пункту» рухався зі швидкістю 74 км/год, чим перевищив допустиму швидкість на 24 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КупАП. Зафіксовано на прилад TRUCAM LTI 20/20ЕСОО1065. В графі «до постанови додаються» - відео (а.с.5).
Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають в тому числі, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5, 6, 8, 10, 11 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-4, 6, 7 ст.122, ч.1 ст. 123, ст.ст.124-1, 125, ч.1, 2, 4 ст. 126) тощо.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Згідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Згідно з п. 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, 11.04.2024 року о 12 годині 09 хвилини в с. Симонівка, вул. Сумська водій керував тз в населеному пункті і позначеному дорожнім знаком 5,49 «Початок населеного пункту» рухався зі швидкістю 74 км/год, чим перевищив допустиму швидкість на 24 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КупАП. Зафіксовано на прилад TRUCAM LTI 20/20ЕСОО1065. В графі «до постанови додаються» - відео (а.с.5).
Щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 у ручному режимі суд звертає увагу на таке.
Так, лазерний вимірювач TruCам відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.
Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM LTI 20/20 також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів у автоматичному режимі.
Алгоритми обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості руху транспортних засобів у межах максимально допустимої похибки, як в ручному, так і в автоматичному режимі + - 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год, + - 1% в діапазоні від 201 до 320 км/год.
Нахил приладу - не викликає більшу похибку, що передбачено свідоцтвом про повірку та технічною характеристикою приладу. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Отже, слід зазначити, що при здійсненні працівниками поліції контролю режиму швидкості руху за допомогою вимірювача TruCAM LTI 20/20 експлуатаційні характеристики дозволяють проводити вимірювання шляхом утримування пристрою в руках.
Таким чином, доводи позивача, щодо використання лазерного вимірювача ТruCam в ручному режимі впливає на точність вимірювання швидкості руху транспортного засобу спростовуються дослідженими доказами по справі.
При цьому, максимальна похибка, у тому числі і при такому способі тримання пристрою, становитиме максимум + - 2 км/год.
Разом з тим, відповідачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що поліцейський, тримаючи в руках вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20, сам знаходився в нерухомому стані і не рухався, в тому числі і назустріч автомобілю позивача. А в цьому випадку, коли сам поліцейський, тримаючи в руках TruCAM LTI 20/20, пересувався, похибка в показаннях приладу могла становити не + 2 км/год, а більше, відтак автомобіль позивача міг рухатися без перевищення швидкості більше ніж 20 км/год, отже, в такому разі в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП. Надані докази не дають підстав для висновку про те, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП, доведена «поза розумним сумнівом», відтак оскаржувану постанову не можна вважати такою, що повністю відповідає вимогам закону.
Надані суду докази цим критеріям не відповідають. На підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення суду надано постанову про адміністративне правопорушення та відеозапис руху автомобіля з зафіксованою швидкістю руху, виконаний приладом TruCAM LTI 20/20. Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження того, що прилад TruCAM LTI 20/20 був застосований поліцейськими коректно, тобто що прилад TruCAM LTI 20/20, який тримав в руках поліцейський, знаходився в нерухомому стані і що поліцейський, який тримав прилад TruCAM LTI 20/20 в руках, сам знаходився в статичному положенні.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, що діє при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачяться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.49 « Початок населеного пункту» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 24 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач посилався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «Початок населеного пункту» - це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001065).
Дослідивши долучені відповідачем фотознімок TruCam LTI 20/(серійний номер ТС001065), судом встановлено, що вказаний фотознімок не містить інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку 5.49 «Початок населеного пункту».
Відтак, суду не надано доказів, які б «поза розумним сумнівом» доводили б винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення саме ним правопорушення, оскільки само по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Аналізуючи вищевказане, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - поліцейським патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття.
За вказаних обставин, зважаючи на відсутність доказів вини позивача, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю з вищенаведених підстав, що відповідає повноваженням суду передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України та положенням п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позивачем, при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача слід стягнути на користь позивача, понесені витрати у справі по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.
Що ж стосується вимог про скасування рішення щодо залишення без задоволення скарги позивача на постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки така відмова не може бути предметом судового оскарження, враховуючи, що вона не тягне за собою ніяких правових наслідків, на відміну від оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Керуючись ст. 7, 122, 222, 247, 251, 258, 268, 280, 283, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 6, 9, 72, 74, 77, 139, 241-246, 257-262, 286 КАС України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Сумській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1881159 від 11 квітня 2024 року винесену інспектором 2 взводу 2 роти 1 батальйону управління поліції в Сумській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.
Провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП - закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Степаненко