Справа № 480/7179/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

18 червня 2024 р. Справа № 480/7179/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву адвоката Бикова Дмитра Олексійовича про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за апеляційною скаргою Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 по справі № 480/7179/23
за позовом ОСОБА_1
до Сумської митниці третя особа: ОСОБА_2
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Сумської митниці ( далі по тексту також відповідач), третя особа: ОСОБА_2 , в якому просила:
-визнати протиправним та скасувати наказ Сумської митниці від 07.06.2023 року № 211-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити її на посаді начальника відділу адміністрування митних платежів управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Сумської митниці,
-стягнути з Сумської митниці середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення по дату поновлення на роботі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Сумської митниці від 07.06.2023 №211-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу адміністрування митних платежів управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Сумської митниці.

Стягнуто з Сумської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 168226 ( сто шістдесят вісім тисяч двісті двадцять шість) грн. 11 коп.

05.06.2024 від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення з проханням стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. Зауважив, що факт надання адвокатом послуг позивачу підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 16.04.2023, додатковою угодою №1 від 20.04.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 16.04.2023. Відповідно до положень додаткової угоди, гонорар адвоката складає 7500,00 грн, тобто є визначеним в твердій грошовій сумі та не залежить від кількості часу, витраченого адвокатом для вирішення справи, кількості процесуальних документів, складених адвокатом чи інших чинників. Витрати на правову допомогу оплачені позивачем на користь адвоката в розмірі 7500 грн, що підтверджується квитанцією № 20 від 20.04.2024.

Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, просив відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу у повному обсязі. Вказує, що з наданих адковатом документів неможливо встановити, перелік наданих послуг, точної вартості отриманих позивачем послуг, а також відповідного факту оплати вказаних послуг. Отже вважає, що заявлені адвокатом витрати на правничу допомогу є документально не підтвердженими належними та допустимими доказами, а отже відсутні підстави для відшкодування таких витрат.

Дослідивши обґрунтування заяви про розподіл судових витрат, наданні докази, колегія суддів приходить до висновку щодо часткового задоволення заяви з таких підстав.

Відповідно до частини 1статті 252 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

За визначенням частини 1, пункту 1 частини 3статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частин 3 та 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятійстатті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першоїстатті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першоїстатті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції позивачем надано до матеріалів справи: ордер на надання правової допомоги серія ВМ1049159 № від 18.04.2024, договір про надання правової допомоги № б/н від 16.04.2024, додаткова угода №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 16.04.2024 №б/н, квитанцію про сплату витрат на правову допомогу №20 від 20.04.2024.

Так, відповідно до п. 1.1 договору про надання правової допомоги № б/н від 16.04.2024, укладеного між адвокатом Биковим Д.О. та Нестеренко С.В., клієнт доручає, адвокат приймає на себе обовязки представляти права і законні інтереси Клієнта в суді та здійснювати професійну діяльність Адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма, без обмежень, правами представника, які передбачені Митним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, іншими законодавчими актами України, у зв`язку із зверненням Клієнта до суду, державних органів, підприємств, організацій, установ.

Згідно п.3.2 розмір гонорару Адвоката за представництво інтересів Клієнта визначається за узгодженням Сторін і вказується в додаткових угодах до цього Договору.

20.04.2024 сторони уклали Додаткову угоду № 1, згідно з якою:

1)Абзац 2 пункту 3.2. Договору викласти в наступній редакції: «Розмір гонорару Адвоката за представництво інтересів Клієнта у суді апеляційної інстанції та підготовку і подання процесуальних документів при розгляді справи адміністративної юрисдикції № 480/7179/23 визначається за узгодженням Сторін і становить 7500 гри. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.). які сплачуються Адвокатові в день укладання додаткової угоди.

2)Пункт 3.2. Договору доповнено абзацом третім такого змісту: «Розмір гонорару Адвоката за представництво інтересів Клієнта у суді апеляційної інстанції та підготовку і подання процесуальних документів при розгляді справи адміністративної юрисдикції (про визнання протиправним наказу Сумської митниці від 10.01.2024 року № 8-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) визначається за узгодженням Сторін і становить 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.), які сплачуються Адвокатові в день укладання додаткової угоди.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем у суді апеляційної інстанції у розмірі 7500,0грн, є суттєво завищеним та не є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Правова позиція позивача не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанцій. Законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими позивач обґрунтовував свою позицію, написання відзиву, заяв, тобто, підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Крім цього, проаналізувавши сам відзив, суд апеляційної інстанції зазначає, що по суті, у ньому викладено фактичні обставини справи, які вже встановлені та не заперечується сторонами у цій справі, тобто виклад фактичних обставин не потребував такої деталізації.

Щодо подання апеляційної скарги на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.12.2023, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 по справі № 480/7179/23 залишити без змін, з огляду на що витрати на правничу допомогу в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що з урахуванням принципу співмірності обсягу наданих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, складністю справи, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

При цьому, судова колегія не оспорює права адвоката самостійно визначати гонорар, однак, у даному випадку, не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару була врахована складність справи та інші істотні обставини. Наявні у матеріалах даної справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, ч.4 ст. 229, ст. ст. 243, 250, 252, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача адвоката Бикова Дмитра Олексійовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову, якою Сумської митниці (вул. Юрія Вєтрова, 24, м. Суми, 40020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 4000,00 (чотири тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Ральченко І.М. Чалий І.С.