Справа № 520/30237/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 р. Справа № 520/30237/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, по справі № 520/30237/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС" (надалі позивач, заявник, ТОВ "АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової служби України (надалі відповідач-1), Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (надалі відповідач-2, ГУ ДПС у Харківській області) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просило суд:

1) визнати протиправним та скасувати Рішення №9062008/36374203 від 27.06.2023, яке прийняте Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС у Харківській області про відмову в реєстрації податкової накладної № 6 від 31.05.2023 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 34 212,39 грн;

2) зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 6 від 31.05.2023 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 34 212,39 грн за датою її фактичного подання Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС";

3) визнати протиправним та скасувати Рішення №9586009/36374203 від 26.09.2023, яке прийняте Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС у Харківській області про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 31.08.2023 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 67 148,08 грн;

4) зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 4 від 31.08.2023 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 67 148,08 грн за датою її фактичного подання Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у справі №520/30237/23 зазначений позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління ДПС у Харківській області №9062008/36374203 від 27.06.2023 та №9586009/36374203 від 26.09.2023.

Зобов`язано Державну податкову службу України здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних складених Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС" податкових накладних №6 від 31.05.2023 та №4 від 31.08.2023 датою їх фактичного подання на реєстрацію.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС" 5368,20 грн у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Поряд з цим, 11 січня 2024 року представник позивача адвокат Шафоростов В.О. звернувся до Харківського окружного адміністративного суду (через систему «Електронний суд» сформовано 10.01.2024) із заявою щодо питання розподілу судових витрат, в якій просив стягнути на користь позивача 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі №520/30237/23 заяву представника позивача від 11.01.2024 про винесення додаткового рішення суду з приводу розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу - залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду відповідну заяву представника позивача від 11.01.2024 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на календарну дату ухвалення рішення по даній справі матеріали справи не містили поданих заявником документів про розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а відповідні документи були подані до суду лише у складі та обсязі матеріалів заяви від 11.01.2024.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вказав на те, що заяву про стягнення витрат на правничу допомогу було сформовано за допомогою системи «Електронний суд» 10.01.2024 о 16:33, що не свідчить про пропуск заявником строку. Посилаючись на приведене позивач просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі №520/30237/23 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до пунктів 1 та 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що при зверненні 25.10.2023 до Харківського окружного адміністративного суду з позовом представником позивача в прохальній частині позовної заяви було вказано вимогу про вирішення питання щодо судових витрат відповідно до частин першої статті 139 КАС України, а в мотивувальній частині зазначено, що докази понесених судових витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, згідно з абзацом 2 частини сьомої статті 139 КАС України і попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу складає 10000,00 гривень (а.с. 10 том 1).

Окрім платіжної інструкції про сплату судового збору на суму 5368,20 грн за даним позовом, інших доказів понесених судових витрат на момент ухвалення остаточного рішення у справі, не було (а.с. 118 том 1).

Відтак, 05 січня 2024 року ухвалюючи рішення по суті спору у справі №520/30237/23 Харківським окружним адміністративним судом стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС" 5368,20 грн у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Між тим, 11.01.2024 Харківським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву представника позивача адвоката Шафоростова В.О. (сформовано 10.01.2024 через систему «Електронний суд») (а.с .154-157 том 1) про вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. До вказаної заяви було долучено копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.06.2023, акту №1 наданих послуг (правничої допомоги) у справі №520/30237/23 від 10.01.2024 та детального опису наданих послуг (надання правової допомоги) від 10.01.2024, а також копію рекомендованих ставок адвокатського гонорару встановлених рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 №13/17 (а.с. 158-163 том 1).

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржувану ухвалу про залишення без розгляду відповідної заяви представника позивача виходив з того, що станом на момент ухвалення рішення по суті матеріали справи не містили поданих заявником документів про розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а відповідні документи були подані до суду лише у складі та в обсязі матеріалів заяви від 11.01.2024. Відтак, з посиланням на практику Верховного Суду у постанові від 07.07.2023 у справі №340/2823/21 та від 26.07.2023 у справі №160/16902/20, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заяву представника позивача від 11.01.2024 про винесення додаткового рішення суду з приводу розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу належить залишити без розгляду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною третьою статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За частиною п`ятою статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

За текстом частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 252 КАС України щодо судових витрат передбачене для тих випадків, коли суд з певних причин не вирішив одного із питань, які передбачені в частині першій цієї статті, хоча мав - до ухвалення рішення/постанови за наслідками розгляду справи - для цього підстави. Розподіл судових витрат є одним із питань, яке має вирішити суд касаційної інстанції - позаяк у цій ситуації мовиться про витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції - у постанові, ухваленій за наслідками розгляду касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом пункту 1 частини першої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі №160/16902/20.

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Іншими словами, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Приведені правові висновки було зроблено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 07 липня 2023 року у справі №340/2823/21.

Поряд з цим, за висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі №160/16902/20 зазначення ж у прохальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

За матеріалами справи вбачається, що позовна заява містила прохання щодо вирішення питання про розподіл судових витрат та вказівку про те, що докази понесених судових витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, згідно з абзацом 2 частини сьомої статті 139 КАС України. Однак, доказів понесення відповідних витрат на момент розгляду справи судом першої інстанції матеріали справи не містили, тоді як до позовної заяви було подано лише ордер серії АХ №1134781 (а.с. 14 том 1) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 15 том 1). Інших доказів матеріали справи не містили.

Водночас, із матеріалів справи колегією суддів встановлено, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу надано тільки після того, як суд першої інстанції завершив розгляд справи.

Так, при поданні представником позивача адвокатом Шафоростовим Валентином Олександровичем 10.01.2024 до суду першої інстанції заяви про стягнення витрат на правову допомогу, було надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 05.06.2023, з тексту якого неможливо встановити з приводу саме якої справи Адвокатське бюро «Валентина Шафоростова» представляло інтереси позивача, а також не визначено розмір та перелік надаваних позивачу послуг. Між тим, слід зауважити, що вказаний договір підписано між позивачем та Адвокатським бюро «Валентина Шафоростова» (05.06.2023) задовго до звернення з відповідним позовом до адміністративного суду (10.10.2023).

Між тим, представником позивача адвокатом Шафоростовим Валентином Олександровичем 10.01.2024 до суду першої інстанції, окрім договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.06.2023, подано також акт №1 наданих послуг (правничої допомоги) у справі №520/30237/23 від 10.01.2024 та детальний опис наданих послуг (надання правової допомоги) від 10.01.2024 щодо вартості наданої професійної правничої допомоги (яка стосувалася розгляду даної справи в суді першої інстанції) на суму 10000,00 грн. Проте, вказані докази складені 10.01.2024, тобто вже після ухвалення остаточного рішення у даній справі (05.01.2024), а відтак суд першої інстанції об`єктивно не міг взяти їх до уваги в момент ухвалення рішення по суті спору.

Зважаючи на наведені вище, а також практику Верховного Суду у постанові від 07.07.2023 у справі №340/2823/21 та від 26.07.2023 у справі №160/16902/20, суд першої інстанції при ухваленні рішення по суті спору не мав підстав і, відповідно, не міг вирішувати питання про відшкодування на користь позивача (представника позивача) витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги (понесених у зв`язку з розглядом справи), адже вимоги позивача, заявлені за посередництва його адвоката, про їх відшкодування засновуються на обставинах, які набули об`єктивної форми після того, як суд першої інстанції розглянув і задовольнив позовну заяву.

Іншими словами, позивач, звернувшись із позовною заявою в цій справі, отримав правничу допомогу адвоката, у зв`язку з чим фактично поніс витраті, які охоплюються поняттям судових витрат у значенні статті 134 КАС України, але про такі обставини позивач не повідомив суд першої інстанції до ухвалення остаточного рішення у справі.

В той час як підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Проаналізувавши приведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно залишив без розгляду заяву представника позивача від 11.01.2024 про вирішення питання з приводу розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи на, які посилався апелянт не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА ІНВЕСТ ПЛЮС" - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 по справі № 520/30237/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич С.П. Жигилій