Справа № 420/13063/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/13063/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

19.10.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в оформленні (видачі) громадянину російської федерації ОСОБА_1 посвідки на тимчасове проживання в Україні;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати громадянину російської федерації ОСОБА_1 посвідку на тимчасове проживання в Україні.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є громадянином російської федерації, в 2011 році прибув в Україну, постійно проживає в місті Одесі, де закінчив загальноосвітню школу, був зарахований на денну форму навчання юридичного фахового коледжу. З грудня 2019 року позивач документований посвідкою на постійне проживання в Україні.

В травні 2023 року позивач звернувся в Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області із заявою про продовження строку дії посвідки на постійне проживання в Україні на підставі положень статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з особами, які мають посвідку на тимчасове проживання).

Однак, міграційною службою без наведення обґрунтованих та достатніх підстав, у задоволенні вказаних вимог позивача відмовлено.

Окремо позивач посилається на порушення міграційною службою порядку вирішення поданої заяви, адже відповідне рішення по заяві відповідачем прийнято не було.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення із заявою про продовження строку дії посвідки на постійне проживання в Україні позивач перебував на території України у якості нелегального мігранта, попередньо видана посвідка за заявою позивача є анульованою та знищеною і позивач знятий з відповідного обліку.

Таким чином, суд першої інстанції погодився із доводами відповідача про те, що для отримання нової посвідки на тимчасове проживання позивач повинен в`їхати в Україну з візою типу D (оскільки дію Угоди між урядом України і урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації припинено 17.06.2022 року) та подати до територіального органу або до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, визначені законодавством документи, за умови наявності правових підстав, передбачених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому, оскільки позивач не звертався в міграційну службу із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання, лише подав заяву невстановленого зразка про продовження строку перебування на території України, суд першої інстанції визначив не підтвердженим допущення відповідачем протиправної бездіяльності у прийнятті відповідного рішення за результатом розгляду заяви та цілком обґрунтованим розгляд поданої заяви в порядку, передбаченому Закону України «Про звернення громадян».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує на помилкове не врахування судом тієї обставини, що позивач має право на тимчасове проживання в Україні, адже постійно проживав на території України, в Україні здобував освіту, має тісні соціальні і родинні зв`язки в Україні та не допускав (не вчиняв) на території України жодних правопорушень. Анулювання попередньої посвідки на право на тимчасове проживання в Україні відбулось внаслідок введення позивача в оману, оскільки він достеменно не розумів зміст представлених йому на підпис документів.

Крім того, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки і тим обставинам, що позивач має обґрунтовані побоювання стосовно повернення до країни громадянської належності російської федерації, оскільки він з початку військової агресії російської федерації проти України зайняв позицію, яка засуджує дії країни-агресора, а отже можливе примусове повернення може бути наслідком небезпеки стати жертвою переслідувань за політичними переконаннями.

Вказує на відсутність обґрунтованого (документального) підтвердження і встановленої судом обставини стосовно того, що позивач не звертався до органу міграційної служби із заявою, передбаченої законом форми, і, як наслідок, є помилковим висновок суду про можливість вирішення відповідачем його заяви в порядку законодавства про звернення громадян і без прийняття відповідного рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення і задоволення позову.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, згідно наявних в матеріалах перекладів документів, відповідно до Свідоцтва Серії НОМЕР_1 , паспорту № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації. Батьки: ОСОБА_2 (батько, громадянин російської федерації), ОСОБА_3 (громадянка Азербайджану).

Згідно наявної в матеріалах справи Довідки, позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Свідоцтва НОМЕР_3 , позивач в 2020 році здобув повну загальну середню освіту. Згідно посвідчення студента НОМЕР_4 , позивач у 2020 році був зарахований до юридичного фахового коледжу Національного університету «Одеська юридична академія» на денну форму навчання. Згідно Довідки від 17.03.2023 року №ВК-5, наказом від 10.06.2022 року №862-5 позивач відрахований з контингенту студентів 2 курсу юридичного фахового коледжу денної форми навчання за власним бажанням з 4 семестру навчального року.

З 2019 року громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні. З грудня 2020 року позивачу видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_5 , строком дії до 20.03.2021 року, на підставі пункту 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з особами, які мають посвідку на тимчасове проживання).

Заявою від 26.08.2021 року громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернув органу міграційної служби посвідку на тимчасове проживання в Україні у зв`язку з закінченням терміну дії. Також, у заяві позивач просив зняти його з реєстрації місця проживання.

Повернута позивачем посвідка була анульована та знищена, про що органом міграційної служби складено акт від 31.12.2021 року №12.

01.05.2023 року за вх. №А-247/6/5101-23 Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області від громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшла заява про продовження строку перебування на території України у зв`язку із продовженням навчання в Україні та проживанням в Україні рідного батька.

Розглянувши заяву, у листі від 10.05.2023 року №А-247/6/5101-23/5100.5.6/351-23 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомило позивачу про те, що попередньо він був документований посвідкою на тимчасове проживання від 23.12.2020 року №800181116, строком дії до 20.03.2021 року. По закінченню строку дії цієї посвідки він був знятий з відповідного обліку.

З посиланням на положення пунктів 17, 67 Порядку №322, орган міграційної служби зазначив про те, що заяви про обмін посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні, а після закінчення строку дії посвідки вказав на необхідність в семиденний строк знятись з реєстрації та виїхати за межі України.

Таким чином, орган міграційної служби зазначив про неможливість продовження строку перебування на території України без обов`язкового виїзду в семиденний строк після закінчення строку дії раніше виданої посвідки.

Також, з посиланням на положення пункту 32 Порядку №322, орган міграційної служби повідомив позивачу про вичерпний перелік матеріалів, необхідних для оформлення посвідки на тимчасове проживання за наявності підстав для її видачі, передбачених у статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Не погоджуючись із рішенням органу міграційної служби, посилаючись на його необґрунтованість та невідповідність чинному законодавству, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI, який також встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

За визначеннями, наведеними у пунктах 6, 7, 18 частини 1 статті 1 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI, іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до частини 15 статті 4 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI 15. іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - тринадцятій цієї статті.

Згідно із частинами 3, 15 статті 5 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною п`ятнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування та документ, згідно з яким вони, відповідно до права країни походження іноземця або особи без громадянства, вважаються членами сім`ї особи, зазначеної в частинах другій - тринадцятій статті 4 цього Закону. Документ, що підтверджує належність до членів сім`ї, визнається дійсним в Україні у разі його легалізації, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України.

Статтею 5-1 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI визначено строки дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства, які, згідно із пунктом 5 цієї статті Закону, у випадку позивача становлять відповідно до поданих документів, але не більш як на один рік.

Частиною 3 статті 5-1 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI (яка діяла на момент звернення позивача про обмін посвідки на тимчасове проживання) передбачено, що строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

Частиною 2 статті 5-3 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI (яка діяла на момент закінчення терміну посвідки позивача на тимчасове проживання) визначено, що іноземець або особа без громадянства подає документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

Також, частиною 1 статті 5-5 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI (яка діяла на момент звернення позивача про обмін посвідки на тимчасове проживання) передбачено, що іноземець або особа без громадянства подає заяву про оформлення або продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання та відповідні документи, визначені цим Законом та Кабінетом Міністрів України, особисто або через свого представника на підставі довіреності до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Вказані положення Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI кореспондуються із приписами Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322.

Слід зазначити, що відповідно до підпункту 3 пункту 7 Порядку від 25.04.2018 року №322, обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки.

За правилами пунктів 16, 17, 19 Порядку від 25.04.2018 року №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Згідно із пунктами 39, 40 Порядку від 25.04.2018 року №322 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають, зокрема, посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення). У разі коли обмін посвідки здійснюється у зв`язку із закінченням строку її дії, додатково подаються дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки та документи, зазначені у пункті 33 цього Порядку.

Згідно із пунктом 67 Порядку від 25.04.2018 року №322 після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Виходячи з обставин справи, судом першої інстанції вірно враховано, що у визначений строк (до закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання) позивач не звертався до органу міграційної служби із заявою про продовження (обмін) посвідки на тимчасове проживання, у разі наявності для цього правових підстав.

Зазначене підтверджує правильність висновку суду першої інстанції про неможливість продовження строку тимчасового перебування (обміну посвідки на тимчасове перебування в Україні у зв`язку із закінченням строку) позивача у розумінні вищенаведених положень статтей 5-1, 5-3, 5-5 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI (яка діяла на момент звернення позивача про обмін посвідки на тимчасове проживання) та пунктів 16, 17, 19 Порядку від 25.04.2018 року №322.

Водночас, чинним законодавством України після закінчення строку дії посвідки чітко передбачений обов`язок іноземця в семиденний строк знятись з реєстрації місця проживання та здійснити виїзд за межі України.

У такому випадку виключаються обставини для звернення іноземця до органу міграційної служби за продовженням (обміном) посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Натомість, як вірно зауважив відповідач, з чим правильно погодився суд першої інстанції, іноземець в загальному порядку має звернутись до органу міграційної служби із заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання, у разі наявності для цього правових підстав, пред`явивши вичерпний перелік матеріалів, передбачений у пункті 32 Порядку від 25.04.2018 року №322.

З огляду на те, що на момент звернення позивача (01.05.2023 року) правовідносини між ним та органом міграційної служби щодо питання продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання є вичерпаними, а із відповідною (встановленого зразка) заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання, у разі наявності для цього правових підстав, позивач до органу міграційної служби не звертався, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що розгляд спірної заяви в порядку законодавства про звернення громадян із наданням відповідних роз`яснень відбулось обґрунтовано та правомірно і порушень прав позивача відповідач не допустив.

Також, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження доводи позивача про те, що повернення в міграційну службу раніше виданої посвідки на тимчасове проживання відбулось внаслідок введення його в оману, оскільки такі залишаються не доведеними та не є предметом судового розгляду в межах цієї адміністративної справи.

Аналогічним чином, не можуть бути враховані і доводи позивача про наявність обґрунтованих побоювань у разі примусового повернення до країни походження громадянської належності, оскільки такі питання (повернення іноземця до країни походження) не поширюються на порядок обміну посвідки на тимчасове проживання та виходять за межі спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права і обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв