Справа № 420/28722/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/28722/23

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,

повний текст судового рішення

складено 16.02.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , подану за підписом адвоката Домущі Василя Сергійовича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (відповідач) з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.07.2023 №000/16357/2405, № 000/16354/2405, № 000/16354/2405, № 000/16352/2405, №000/15356/2405.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що відповідачем порушено норми положень п. 102.1 ст. 102 ПКУ та визначено суму грошових зобов`язань по поданим деклараціям. Висновки Акту перевірки базуються на підставі Інформаційних базах даних «ІС Податковий блок», тобто порушено вимоги пп. 75.1.2. п. 75.1 статті 75 ПКУ та проведено перевірку на підставі інформаційних баз, а не документів. В основу висновків Акту перевірки викладено ненадання до перевірки первинних документів, однак, позивач не отримував наказ про проведення документальної позапланової перевірки, повідомлення про проведення перевірки, запит про надання документів та акт перевірки. Про проведення перевірки позивач дізнався після отримання засобами поштового направлення податкових повідомлень-рішень, у зв`язку із наведеним не було можливості надати під час проведення перевірки первинні документи, надати такі документи до заперечень на Акт перевірки та надати документи до скарги на податкові повідомлення-рішення, що призвело до невірних висновків податкового органу та винесення податкових повідомлень-рішень. Висновки контролюючого органу спростовуються документами, шо додаються до даного позову, в тому числі договорами, видатковими накладними, актами приймання - передачі, рахунками на оплату, виписками банку, тощо, що підтверджує здійснення позивачем господарської діяльність. Позивач вважає, висновки, які зроблені відповідачем щодо порушення п. 44.1 ст. 44, п.п. 162.1 ст.- 162, пп. 164.1.3. п.164.1 ст. 164, п. 177.4 ст.177 п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 ПКУ, передчасними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а отже не можуть бути підставою для донарахування податкового зобов`язання. З урахуванням до зазначених в акті перевірки висновків, відповідачем не було здійснено додаткових заходів в частині здійснення запитів або зустрічних звірок для правильного, повного, об`єктивного та законного винесення податкових повідомлень-рішень, висновки контролюючого органу були зроблені на підставі відомостей, що містяться в Інформаційних базах даних «ІС Податковий блок».

Позивач зауважував, що відповідачем не було в повному обсязі дотримано процедуру проведення перевірки та здійснення заходів для отримання документів, що вплинуло на не дотримання процедури проведення перевірки та, з урахуванням наведеного та обставини справи, вважає винесенні відповідачем оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними і незаконними та такими які потребують скасування.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень тим, що для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, на повідомлення ГУ ДПС в Одеській області від 25.04.2023 №5245/КПР/15-32-24-05-06, які надіслано платнику поштою позивачем не надано документів щодо здійснення господарської діяльності. При перевірці використані відомості, що містяться в інформаційних базах даних ІС Податковий блок, ЄРПН, інформація ЦБД ДРФО, ЄДР. Письмові та усні пояснення позивачем під час проведення перевірки не надавались. У ході проведення перевірки були встановлені численні порушення вимог податкового законодавства, що надавало податковому органу на прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав на указане судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував порушення відповідачем приписів ПК України щодо повідомлення про проведення перевірки платника податків, що є самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами проведення такої перевірки, про яку платник податків не був повідомлений. Так, зокрема, скаржник наголошує, що ФОП ОСОБА_1 не отримував ані наказу, ані повідомлення про проведення перевірки, не знав про те, що перевірку було розпочато, у зв`язку із чим не зміг під час проведення такої надати перевіряючим копії відповідних необхідних документів. До того ж, платник не отримував і безпосередньо запитів відповідача від 06.09.2022 №4519/15-32-24-06 та від 25.04.2023 №5245/КПР/15-32-24-05-06. Апелянт звертає увагу також і на відсутність в акті перевірки відомостей щодо здійснення та проведення зустрічних перевірок, отже запити з питань взаємовідносин з іншими суб`єктами контрагентами не надсилались, а висновки контролюючого органу щодо виявлених порушень, були зроблені на підставі лиш наявних в базах даних конртолюючого органу відомостей та лише в частині зазначених у звітності даних, які між тим не можуть бути визнані достатніми та які у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Однак, суд першої інстанції не звернув на це належної уваги та також не врахував, що відповідачем визначено суму грошових зобов`язань по поданим деклараціям, в той час як документальна перевірка проводиться на підставі первинних документів, а не даних інформаційних баз. В свою чергу, висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства спростовуються документами, що додані до матеріалів справи, в тому числі договорами, видатковими накладними, актами приймання-передачі, рахунками на оплату, виписками банку, тощо, які безпосередньо підтверджують здійснення позивачем господарської діяльності.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Наказом Головного управління ДПС від 24.04.2023 року № 2845-П «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 » на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-IV (зі змінами), у зв`язку з надходженням від Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця від 21.05.2020 року № 3008361, наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 з 02 червня 2023 року тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести за період з 05.12.2018 року по 21.05.2020 року з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. (т.1 а.с.68)

Листом від 25.04.2023 року Головне управління ДПС в Одеській області, з посиланням на п.п. 44.1, 44.3 ст. 44 пп. 75.1.2 п. 7.5.1 ст. 75, п. 85.2 ст. 85 ПК України, для проведення позапланової документальної перевірки і завершення процедури зняття з обліку в контролюючому органі, просило надати наступні первинні документи: книга (и) обліку доходів та витрат (книга (и) обліку доходів ); книги-обліку розрахункових операцій; ліцензії (дозволи тощо) на право здійснення діяльності за перевіряємий період; виписки банків по розрахунковим рахункам; трудові, цивільно-правові договори, табелі обліку робочого часу, відомості нарахування та виплата заробітної плати, заяви про застосування податкової соціальної пільги; накладні на придбання ТМЦ, товарно-транспортні накладні, рахунки, рахунки-фактури, товарні чеки, акти купівлі-продажу, кошториси на виконані роботи, акти виконаних робіт, акти прийому-передачі та документи, що підтверджують сплату за товари, роботи, послуги; транспортування товарів (послуг), вказати посередників у транспортуванні, оформлення довіреностей на отримання ТМЦ (посадові та/або службові особи, що отримували (відпускали) ТМЦ); договори на оренду приміщення де здійснювалась діяльність або документи на право власності; договори з постачальниками та/або покупцями товару, робіт та послуг; залишки товарно-матеріальних цінностей на початок та кінець перевіряєм ого періоду; дебіторська -та кредиторська заборгованість по постачальникам та покупцям на початок та кінець перевіряємого періоду; та інші оригінали первинних документів (завірені копії документів), пов`язаних із провадженням господарської діяльності, нарахуванням і сплатою податків та інших платежів до бюджету за адресою Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вуя. Семінарська, буд. 5). (т.1 а.с.63-65)

15.06.2023 відповідач склав акт № 16243/15-32-24-05-09/ за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань отримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. (т.1 а.с.45-62)

Документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлені порушення позивачем:

- п. 177.11 ст. 177, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст.49 ПКУ несвоєчасне подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2019 рік та 2018 рік;

- п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 ПКУ, донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними за результатами річного декларування у сумі 562463,28 грн.;

- п.п. 162.1 ст. 162, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п.44.1 ст. 44, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, донараховано військового збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 46871,94 грн.;

- п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187 ПКУ, в наслідок чого донараховано податку па. додану вартість у сумі 45485,00 грн.;

- п. 44.1 ст .44 ПКУ, в наслідок чого встановлено не зберігання первинних документів на додану вартість, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних з виконанням вимог законодавства.

На підставі Акту перевірки від 15.06.2023 № 16243/15-32-24-05-09/ відповідач прийняв (т.1 а.с.38-42):

- податкове повідомлення-рішення від 06.07.2023 № 000/16357/2405 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням 46 871,94 грн. та штрафних санкцій у розмірі 11 217,99 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.07.2023 № № 000/16356/2405 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням 45 277 грн. та штрафних санкцій у розмірі 11 319,25 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.07.2023 № 000/16354/2405 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням 562 463,28 грн. та штрафних санкцій у розмірі 140 615,82 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.07.2023 № 000/16346/2405 про збільшення грошового зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 1020 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 06.07.2023 № 000/16352/2405 про збільшення грошового зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 680 гривень.

24.07.2023 року представник позивача подав скаргу на податкові повідомлення-рішення від 06.07.2023 № 000/16357/2405, № 000/16354/2405, № 000/16354/2405, № 000/16352/2405, № 000/15356/2405 (т.1 а.с.31-34), яка рішенням ДПС України від 20.09.2023 за № 27872/6/99-00-06-01-03-06 залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін (т.1 а.с.70-76).

Вважаючи протиправними прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведені обставини, на яких ґрунтуються його заперечення проти позову, доведена правомірність проведення перевірки та правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Також, як ґрунтовно врахував суд першої інстанції, п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, установлено тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно з пп. "б" пп. 69.2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються, крім, зокрема, документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями, та/або документальних позапланових перевірок з питань оподаткування юридичними особами або іншими нерезидентами, які здійснюють господарську діяльність через постійне представництво на території України, доходів, отриманих нерезидентами із джерелом їх походження з України, та/або документальних позапланових перевірок нерезидентів (представництв нерезидентів).

Отже, законодавцем передбачено право контролюючого органу у період дії правового режиму воєнного стану на проведення документальних позапланових перевірок платників податків.

Судова колегія відзначає, що особливості проведення документальної невиїзної перевірки регламентовано приписами ст.79 ПК України.

Так, у відповідності до пункту 79.1, 79.2 статті 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті75.1.2 пункту 75.1 статті 75цьогоКодексудокументів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Також, згідно з вимогами п.п. 86.1, 86.7 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п`яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З викладеного слідує, що проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних, є процедурним заходом зі збору податковим органом інформації щодо дотримання платником законодавства у межах податкового контролю.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу оформленого наказом, та за умови або надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Суд першої інстанції ґрунтовно зазначив в судовому рішенні, що вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків, а саме: - право бути присутнім під час проведення перевірок; - право подавати письмові звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки - документальну виїзну.

Подібні правові висновки вже було сформовано Верховним Судом при ухваленні постанови від 06.06.2019 у справі № 520/8681/18.

Згідно з пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 ПК України платник податків має право, зокрема: представляти свої інтереси в контролюючих органах самостійно, через податкового агента або уповноваженого представника; бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Разом з цим, незважаючи на визначену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, позивач мав право бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, що узгоджується із наведеними положеннями підпункту17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.

Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних, може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення такої перевірки платник податків має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Указана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постановах від 16.01.2018 у справі № 826/442/13-а, від 14.03.2018 у справі № 808/1084/16, від 18.04.2018 у справі № 804/2230/15 та від 05.05.2018 у справі № 810/3188/17, від 18 липня 2019 року у справі № 0440/5993/18 та від 11 травня 2023 року у справі № 640/18756/21.

Враховуючи правовий висновок Верховний Суд, відображений у постанові від22.09.2020 по справі № 520/8836/18, колегія суддів також враховує, що невиконання вимог щодо належного повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме, підстав для прийняття за її результатами актів індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення, вимоги, рішення про опис майна в податкову заставу, тощо).

З огляду на викладене, оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до наказу ГУ ДПС в Одеській області від 24.04.2023 року № 2845-п головним державним інспектором відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС в Одеській області Бубняк Т.О. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності позивача, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 05.12.2018 по 21.05.2020.

Як свідчать матеріали справи, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки № 2845-п від 24.04.2023 року та повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області від 25.04.2023 № 241/15-32-24-05-14 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення № 210 від 13.04.2023 року, який було отримано 06.05.2023, що підтверджується матеріалами справи. (т.1 а.с.66)

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку, відповідачем дотримано вимогу щодо належного повідомлення платника податків про перевірку, відтак у цій частині доводи скаржника є хибними.

Щодо виявлених порушень, апеляційний суд з матеріалів справи вбачає, що згідно акту перевірки, у ході її проведення було встановлено, що за період з 05.12.2018 р. по 21.05.2020 позивач здійснював господарську діяльність на загальній систему оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено статтею 177 ПК України.

Також, згідно матеріалів справи, позивачу були надіслані запити від 06.09.2022 №5419/15-32-24-06 та від 25.04.2023 №5245/КПР/15-32-24-05-06 ГУ ДПС в Одеській області про надання документів, перелік яких наведеного у цих запитах, на підставі вимог пп. 20.1.14 п. 20.1 ст.20, пп. 78.1.7 п. 78.1 чт.78 ПК України та надходження від Єдиного Державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомостей про ліквідацію від 21.05.2020 №3008361 щодо проведення документальної позапланової перевірки платника ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, за період з 05.12.2018 по 21.05.2020.

Втім, станом на дату проведення перевірки позивачем не надано відповіді на указані вище запити відповідача від 06.09.2022 (поштове відправлення отримано платником 17.09.2022) та від 25.04.2023 року (поштове відправлення отримано платником 06.05.2023).

Доводи скаржника про неотримання запитів контролюючого органу також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються наявними у справі доказами, а саме рекомендованими повідомленнями з відмітками про отримання позивачем « ОСОБА_1 ».

При цьому, колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що відсутність зареєстрованих відомостей на офіційному сайті Укрпошти про поштові відправлення за пошуком по штрих кодовим ідентифікаторам кореспонденції, яка направлялась на адресу позивача Головним управлінням ДПС в Одеській області поза розумним сумнівом не спростовує направлення контролюючим органом такої кореспонденції, з огляду на наявність у справі рекомендованих повідомлень про вручення.

З урахуванням викладеного, відповідно до встановлених обставин справи, при перевірці відповідачем було використано: звітність, наданої до Головного управління ДПС в Одеській області; відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованих фізичною особою в податковій декларації про майновий стан та доходи; загальна інформація щодо платника податків та результати його діяльності, дані інформаційно-аналітичних систем державної податкової служби: ІТС «Податковий блок»; Єдиний реєстр податкових накладних; Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізу контрагентів на рівні ДПС України, ІТС «Єдине вікно подання електронної звітності».

Апеляційний суд враховує, що п. 44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У відповідності до п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

В силу вимог пп.16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 177.5 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

За приписами п. 177.11. ст.177 ПК України (в редакції чинній на початок перевіряємого періоду) «Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПКУ, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності, у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду».

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (пп. 49.18.4 п. 49.18. ст. 49 ПК України (в редакції чинній перевіряємого періоду)).

Відповідно до п. 177.11. ст.177 ПК України (в редакції чинній на момент перевірки) фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.

Фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності, у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду».

Згідно з пп. 49.18.4 п. 49.18. ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб, - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи, перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючих органів податкових декларацій про майновий стан та доходи встановлено несвоєчасне подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2018-2019 роки.

При перевірці достовірності відображених у декларації про майновий стан і доходи сум загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності використано наступні документи:

- відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан та доходи;

- відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованих фізичною особою в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2018-2020 роки;

- податкова інформація з Єдиного реєстру податкових накладних;

- відомості, відображені в податкових деклараціях з податку на додану вартість.

В силу вимог п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.164.3 ст.164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Згідно п. 177.2 ст.177 ПК України, загальним оподатковуваним доходом вважається виручка у грошовій та негрошовій формі.

Підпунктом 177.3.1 п. 177.3 ст.177 ПК України при цьому передбачено, що не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивачем до перевірки не було надано документів. Відтак, суми оподатковуваного доходу були визначені відповідно до наявної інформації, що містяться в інформаційних базах даних ІС Податковий блок, ЄРПН, інформація ЦБД ДРФО, ЄДР.

Згідно даних акту перевірки, у ході її проведення податковим органом було встановлено, що на порушення вимог п. 44.1, п. 44.6 ст .44, п. 177.10 ст. 177 ПК України позивачем не представлено для перевірки книгу обліку доходів та витрат.

Також перевіркою встановлено, що позивачем не надані первинні документи щодо походження витрат, які пов`язані з отриманням доходу та підтверджені документи про їх оплату за перевіряємий період на загальну суму 3124796 грн., в тому числі за 2019 рік 3124796 грн.

За результатами перевірки визначення документально підтверджених витрат встановлено, що у періоді, що перевірявся до переліку витрат позивач включав витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, інші витрати (у 2018р.-2020р.)

Згідно п. 177.2 ст.177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

У відповідності до п. 177.4 ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів належать:

пп. 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

пп. 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

пп. 177.4.3. суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою пі дприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержаним дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи підприємця.

Приписами пп.177.4.6 п. 177.4 ст.177 ПК України визначено, що підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат.

Також, як вбачається з зафіксованої у акті перевірки інформації, перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету позивачем встановлено заниження на загальну суму 562 463,28 гривень.

Колегія суддів враховує, що згідно з абц.1 п.16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Платниками податку, у розумінні пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПКУ, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи

Згідно з пп. 1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Статтею 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

В силу вимог пп. 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

З огляду на викладене, враховуючи вищезазначені обставини щодо встановленого відповідачем факту заниження податку позивачем, відповідно до п.16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України позивачу, також, нараховано військового збору у розмірі 46 871,94 гривень.

Крім того, як свідчать зібрані у справі докази, перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість (рядки 1-9) за період з 01.01.2019 по 25.05.2020 було встановлено та відображено у акті перевірки, що на формування даного показника мало вплив здійснення господарських операцій з продажу товарів.

Перевірка відображеного показника за період з 01.01.2019 по 25.05.2020 здійснена на підставі реєстрів виданих податкових накладних, АІС система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів, АІС «Податковий блок», додаток № 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», даних з Єдиного реєстру податкових накладних.

Слід зазначити, що за вимогами п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності (підрядники та субпідрядники) можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

За операціями з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості застосовується касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

У ході проведення перевірки, контролюючий орган встановив, що за період з 01.01.2019 по 21.05.2020 позивачем ФОП ОСОБА_1 задекларовано податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 45845 грн., при цьому, до складу податкових зобов`язань не віднесено суму податку на додану вартість у розмірі 45277 грн. по господарським операціям, які задіяні у фінансово-господарській діяльності, що є порушенням п.187.1 ст. 187 ПК України.

З урахуванням викладеного, дослідивши встановлені обставини справи, колегія суддів вважає правильними висновки контролюючого органу, зроблені за результатами проведення перевірки позивача та зафіксовані у Акті перевірки від 15.06.2023р. №16243/15-32-24-05-09/, а саме щодо порушення ФОП ОСОБА_1 :

- п. 177.11 ст. 177, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст.49 ПКУ у вигляді несвоєчасного подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2019 рік та 2018 рік;

- п. 177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 ПКУ у вигляді заниження податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період (2019р.), що підлягає сплаті до бюджету;

- п.п. 162.1 ст. 162, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п.44.1 ст. 44, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ у вигляді ненарахування військового збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (2019);

- п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187 ПКУ у вигляді заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету;

- п. 44.1 ст .44 ПКУ у вигляді не зберігання первинних документів на додану вартість, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних з виконанням вимог законодавства).

При цьому, будь-які письмові пояснення щодо встановлених в ході перевірки порушень, позивачем не надавалися.

Колегія суддів звертає увагу, що звертаючись із даним позовом до суду, позивачем не заперечувалась наявність зазначених вище встановлених під час проведення перевірки порушень податкового законодавства.

Апеляційний суд не приймає до уваги викладені в апеляційній скарзі заперечення стосовно того, що виявлені під час перевірки порушення спростовуються наданими платником до матеріалів справи документами, оскільки такі не були предметом перевірки, податковим органом не надавалась їм оцінка. При цьому, саме відповідач в силу покладених на нього законом обов`язків має такі повноваження. Суд же, в свою чергу лише перевіряє правильність таких відповідних висновків контролюючого органу.

Отже, оскільки у ході проведення перевірки позивач не надав первинних документів на запити контролюючого органу, при тому, що платник був обізнаний про необхідність надання таких документів, про що вже вказувалось вище, такі документи платника не перевірялись податковою, оцінка їм не надавалась, не звірялись задекларовані платником дані з такими документами, судова колегія не вбачає підстав для їх дослідження під час розгляду даної справи.

Суд першої інстанції ґрунтовно відзначив, що не виконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як вина, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст.ст. 16, 36 ПК України.

Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених ПКУ правил та норм.

Пунктом 109.1 ст. 109 ПК України визначено, що податкове правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 112.2 ст. 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, саме можливість платника податків дотримуватися правил та норм, за порушення яких ПКУ передбачена відповідальність, однак не вжиття ним достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

Згідно з п. 112.5 ст. 112 ПК України підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення та стягнення штрафу є податкове повідомлення-рішення, що відповідає вимогам, визначеним пунктом 58.1 статті 58 цього Кодексу.

З огляду на встановлені під час перевірки платника порушення податкового законодавства, у відповідача були наявні підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи апелянта про порушення відповідачем строків давності відповідно до положень п. 102.1 ст. 102 ПК України, колегія суддів вважає помилковими, з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13 травня 2020 року № 591-ІХ, який набрав чинності 29 травня 2020 року, у розділі ХХ «Перехідні положення» ПК України розділ 1 доповнено пунктами 12 і 13, зокрема, п. 52-2, згідно з яким на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.9 ст.102 ПК України (в редакції, чинній на дату проведення перевірки) передбачалось, що на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а отже судом відхиляються посилання позивача на порушення Головним управлінням ДПС в Одеській області строків давності .

Суд першої інстанції ґрунтовно не взяв до уваги надані разом з позовною заявою первинні документи на підтвердження здійснення господарської діяльності як вказується платником, та такі первинні документи не беруться до уваги й апеляційним судом, оскільки по-перше, зазначене питання не є спірним за даним позовом та відповідачем визнається факт здійснення господарської діяльності за перевіряємий період.

Окрім того, відповідно до норм чинного законодавства судом надається оцінка відповідності рішення контролюючого органу нормам чинного законодавства на момент його прийняття, то надання таких документів до позовної заяви не спростує правомірності рішення контролюючого органу, оскільки будь-які додаткові документи до перевірки не надавалися, так само не надавались під час адміністративного оскарження, а тому, на момент визначення грошового зобов`язання, неможливо встановити їх дійсне походження та існування на момент проведення перевірки.

Колегія суддів також зауважує, що подані первинні документи лише до суду та не були подані податковому органу ні під час проведення перевірки, ні як заперечення до отриманого акту перевірки, а також не надані разом зі скаргою на оскаржувані податкові-повідомлення рішення. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Стосовно тверджень платника про те, що висновки акту перевірки базуються на підставі Інформаційних базах даних «ІС Податковий блок», тобто порушено вимоги пп. 75.1.2. п. 75.1 статті 75 ПКУ та проведено перевірку на підставі інформаційних баз, а не документів, апеляційний суд відзначає, що у розумінні приписів п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 44.3, 44.6 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Як вже вказувалось вище, з матеріалів справи вбачається, що на дату проведення перевірки позивачем не надано відповідь на запит відповідача від 25.04.2023 року (яким відповідач просив надати для перевірки первинні документи), яке направлено рекомендованим повідомленням та отримано позивачем 06.05.2023 року, що підтверджується матеріалами справи.

Також, як зафіксовано в акті перевірки, платником не надавались документи й на запит контролюючого органу від 06.09.2022 №5419/15-32-24-05-06 (отримано платником 17.09.2022 згідно даних поштового повідомлення).

Аналізуючи приписи Податкового кодексу України, які регламентують особливості проведення документальної невиїзної перевірки, судова колегія відзначає, що законодавством не обмежено податковий орган здійснювати перевірку тільки на підставі документів, наданих платником податків.

Крім того, як було вірно встановлено судом першої інстанції, при перевірці достовірності відображених у декларації про майновий стан і доходи сум загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності використано наступні документи: відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан та доходи; відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованих фізичною особою в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2018-2020 роки; податкова інформація з Єдиного реєстру податкових накладних; відомості, відображені в податкових деклараціях з податку на додану вартість.

З огляду на викладене, вказана позиція скаржника у відповідній частині, є помилковою та не відповідає фактичним обставинам справи.

Стосовно місця проведення невиїзної перевірки, на чому також акцентував увагу скаржник, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що за приписами абц. 7 пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

При цьому, в указаній нормі не міститься прямої вказівки на те, що така документальна невиїзна перевірка обов`язково має бути проведена саме в приміщенні контролюючого органу безпосередньо за місцем реєстрації платника податків.

Як свідчать матеріали справи, перевірка позивача була проведена за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення Доброславської ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області, каб. № 5, про що зафіксовано в акті перевірки.

Тобто, перевірка була проведення в приміщенні контролюючого органу

Отже, у цій частині позиція представника позивача є також помилковою та не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене у сукупності, за наслідком апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що відповідач довів правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку із чим погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, загалом є неґрунтовними, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції., не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

За наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вказаного, судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.

Апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у справі № 420/28722/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді Ю.В. Осіпов О.О. Димерлій