Справа № 240/11044/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про продовження процесуального строку

19 червня 2024 року м. Житомир справа № 240/11044/24

категорія 105000000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Окис Т.О., перевіривши матеріали позовної заяви Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

установив:

Житомирська районна державна адміністрація Житомирської області (далі позивач) звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати постанови Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 28 лютого 2024 року ВП№72592298 про накладення штрафу, від 12 березня 2024 року ВП№72592298 про накладення штрафу.

Ухвалою суду від 10 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших поважних причин пропущення процесуального строку та доказами на їх підтвердження.

Позивачем, на виконання вимог ухвали суду, подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. Обґрунтовуючи пропуск строку зазначає, що 03 травня 2024 року, тобто в межах десятиденного строку, передбаченого статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, ним було подано позовну заяву, яку ухвалою суду від 23 травня 2024 року повернуто та отримано її 30 травня 2024 року.

Надаючи оцінку доводам, наведеним у клопотанні, суд зауважує на таке.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

За приписами частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Одночасно пунктом 1 частини 2 цієї правової норми встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно частиною 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд уважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Суд установив, що згідно поданого клопотання єдиною підставою пропуску позивачем строку звернення до суду є повернення судом позовної заяви у іншій справі №240/8653/24 та посилання заявника на наявність у нього права повторного звернення до адміністративного суду згідно з частиною 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

У цьому контексті суд зауважив, що обов`язок позивача щодо усунення недоліків позовної заяви у справі №240/8653/24, був визначений ухвалою суду, яка набрала законної сили, а наслідки невиконання таких вимог суду прямо передбачені законом. Саме тому, не виконуючи в повному обсязі вимог такої ухвали та не усуваючи чи частково усуваючи недоліки позовної заяви позивач достеменно розумів про можливі наслідки таких дій, а саме, повернення позовної заяви, і, відповідно, сплив строку для повторного звернення до суду.

Суд ураховує, що право позивача на повторне звернення з позовною заявою після її повернення не є абсолютним в розумінні частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, і таке право може бути реалізовано лише в межах визначеного законом процесуального строку. Разом з тим, повторно позивач звернувся із позовною заявою поза межами встановленого строку.

Тому у спірній ситуації суд дійшов висновку, що пропуск строку звернення до суду позивачем, як державним органом, пов`язаний не з певними об`єктивними чи непереборними обставинами, а виключно із власними суб`єктивними діями/бездіяльністю, які пов`язані із процесуальними обов`язками щодо виконання вимог суду в іншій справі №240/8653/24.

До того ж, у цьому випадку повторне подання позовної заяви, у справі де передбачені стислі строки розгляду, після спливу аж 7 днів з моменту отримання скаржником копії ухвали про повернення первісної позовної заяви, без зазначення поважних причин, що обумовили подання позову через 7 днів, на переконання суду, ставить під сумнів довід позивача, що вдруге позовна заява подана у максимально короткий строк з моменту повернення попередньої позовної заяви.

При цьому, позивачем не надано обґрунтованих пояснень та належних доказів щодо неможливості повторного звернення з позовною заявою невідкладно після отримання копії ухвали про повернення первісної позовної заяви; не доведено, що зволікання щодо повторного звернення з позовною заявою мало об`єктивні поважні причини.

Підсумовуючи викладене вище, суд уважає за необхідне визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частинами 2, 3 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи викладене, а також зважаючи на вчинення позивачем дій на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд уважає за необхідне продовжити строк для усунення визначених в ухвалі від 10 червня 2024 року недоліків на п`ять днів з дати отримання копії цієї ухвали.

Керуючись статтями 121, 169, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

У задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду Житомирській районній державній адміністрації Житомирської області відмовити.

Продовжити Житомирській районній державній адміністрації Житомирської області строк для усунення визначених в ухвалі суду від 10 червня 2024 року недоліків на п`ять днів з дати отримання копії даної ухвали

У разі неусунення недоліків у зазначений вище строк позовна заява буде повернута позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Окис