Справа № 160/9194/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2024 рокуСправа №160/9194/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
09.04.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини № НОМЕР_1 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на рапорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 27.10.2023 року та 14.12.2023 року щодо необхідності надання направлення на ВЛК, або інформації про причини і відсутність направлення на ВЛК;
- зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 розглянути по суті рапорти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 27.10.2023 року та 14.12.2023 року щодо необхідності надання направлення на ВЛК, або інформації про причини і відсутність направлення на ВЛК, про що надати письмову відповідь у відповідності до 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і змісту статті 20 Закону України Про звернення громадян.
В обґрунтування позову зазначено щодо протиправної бездіяльності військової частини № НОМЕР_1 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на рапорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 27.10.2023 року та 14.12.2023 року щодо необхідності надання направлення на ВЛК, або інформації про причини і відсутність направлення на ВЛК.
13.06.2024 року від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В мотивування своєї правої позиції представником відповідача зазначено наступне. В матеріалах позовної заяви відсутні відомості отримання військовою частиною НОМЕР_1 рапортів. До того ж, на рапортах відсутня вхідна печатка з реєстраційним номером військової частини щодо отримання даних документів. Згідно направлення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 направлено на лікування до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 . Однак, на даний момент ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину (тобто не повернувся з лікування), про що свідчать додатки до позову та витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2024 року зазначена вище справа розподілена та 10.04.2024 року передана судді Пруднику С.В.
В період з 27.05.2024 року по 09.06.2024 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.11.2022 року №312 нижчепойменованих військовослужбовців вважати такими, що прибули до складу сил і засобів, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні Соледар, а саме: 1. Вважати такими, що зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : Відповідно до статті 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 щодо проведення загальної мобілізації, нижчепойменованих осіб рядового та сержантського складу з 04 листопада 2022 року призначити на посади за штатом воєнного часу та зарахувати на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця призваного за мобілізацією, призначеного на посаду водія-електрика електротехнічного відділення інженерного взводу, роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном, батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 ВОС 790058А( НОМЕР_3 ) який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03 листопада 2022 року зарахувати до списків особового складу та на всі види забезпечення, і вважати таким, що з 03 листопада 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з тарифним розрядом 5 шпк «солдат». Зарахувати на продовольче забезпечення з 04 листопада 2022 року. Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України від 04.03.2022 №248/1210 виплачувати: надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 240 % посадового окладу.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.01.2024 року №6, 1. Відповідно до підпункту 14 пункту 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" нижчепойменованих осіб рядового та сержантського складу Збройних Сил України увільнити від займаної посади та зарахувати у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з залишенням у списках підрозділів, у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, з 05.01.2024 року: 1.1. солдата ОСОБА_1 , водія-електрика електротехнічного відділення інженерного взводу батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.01.2024 №4-РС.
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зарахований 03.11.2023 року до частини № НОМЕР_1 . На сьогодні позивач перебуває у складі військової частини в/ч № НОМЕР_1 . Оскільки позивач почав службу без встановлення своєї придатності до військової служби шляхом обстеження ВЛК, останній вимушений був лікуватися самостійно в частині. Позивач почав службу намагаючись вирішувати всі проблеми зі здоров`ям вже в процесі служби. Подальші навантаження по службі погіршили його стан здоров`я і врешті решт, він став неспроможний повноцінно виконувати свої службові обов`язки без труднощів і болі. Так за весь час служби позивач неодноразово опинявся в лікарнях за направленням медичної служби його частини, але обстеження ВЛК йому не призначали. Позивач постійно подавав усні а потім і письмові рапорти, але вони не реєструвалися і не розглядалися належним чином.
21.10.2023 року позивач захворів в наслідок перенесеного на службі пневматориса. Врешті решт медична служба частини позивача направила на лікування. Далі впродовж всієї служби позивач постійно опинявся в медичних підрозділах і лікарнях, що підтверджується копіями медичних виписок і епікризів.
Позивач вважає що таке сталося внаслідок початку служби без встановлення рівня придатності що вплинуло на всю подальшу службу і спроможність повноцінно виконувати військові обов`язки. Поточне лікування в частині не покращувало стану позивача та він потребував більш ретельного подальшого фахового обстеження спеціалістів і лікування. На сьогодні позивач знову опинився в медичному закладі з черговим погіршенням стану. Отже, оскільки стан позивача постійно і систематично погіршується та він неодноразово звертався до командирів зі скаргами і проханням направити його на обстеження ВЛК і відповідне лікування, адже поточне лікування, або лікування в медичній частині не покращує його стану, він зробив все за статутом для вирішення питання щодо неспроможності своєї служби без встановлення придатності. Рапортами від 27.10.2023 року та 14.12.2023 року позивач доповідав про неспроможність подальшої служби і просив надати йому направлення на лікування і обстеження ВЛК, оскільки з самого початку служби його рівень придатності до в/с не був встановлений.
Так, з матеріалів справи убачається, що 27.10.2023 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом-1, в якому просив прийняти і зареєструвати його рапорт згідно статуту внутрішньої служби в журналі рапортів з повідомленням йому вхідного номера і дати реєстрації; надати терміново направлення на ВЛК комісію згідно вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 для обстеження, встановлення рівня моєї придатності до в/с, або визначення лікування; надати письмову відповідь щодо прийнятого рішення на підставі п. 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України; не надавати позивачу наказів оскільки на сьогодні він не спроможний їх виконувати за станом здоров`я до закінчення лікування; не рахувати його вимушені дії як правопорушення за ст. 402, 407 КК України.
В означеному рапорті у якості додатків позивач зазначив як про долучення копій карток первинної медичної допомоги та копії поточних виписних епікризів.
В даному рапорті позивач також зазначив, що цей рапорт був поданий як усно, так і заказаним листом з повідомленням на адресу військової частини, а також на адресу Міністерства Оборони України, Генштабу України в тому числі електрону, для реєстрації та направлення до військової частини в/ч НОМЕР_1 . Також цей рапорт надіслано за допомогою комунікаційного зв`язку VIBER, SIGNAL, VOTSAP всім командирам в/ч № НОМЕР_1 . Також цей рапорт продубльованно до Військової служби правопорядку у Збройних Силах, Державного Бюро розслідувань, Військової прокуратури України, для запобігання безпідставних звинувачень мене в СЗЧ, або невмотивованій відмові виконання наказів тощо.
Крім того, з рапорту-1 від 27.10.2023 року убачається, що він також був скерований до Міністерства оборони України, Генерального штабу ЗС України та до Військової служби правопорядку.
Згідно направлення військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2023 року №5735 ОСОБА_1 направлено на лікування до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .
У відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено, що на даний момент ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину (тобто не повернувся з лікування).
Також, 14.12.2023 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом-2, в якому просив прийняти і зареєструвати його рапорт та рапорт від 27.10.2023 року згідно статуту внутрішньої служби в журналі рапортів з повідомленням йому вхідного номера і дати реєстрації. Залучити цей рапорт з доданими медичними документами до особової справи позивача. Надати позивачу терміново та невідкладно направлення на ВЛК комісію згідно вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 для обстеження, встановлення рівня моєї придатності до в/с, або визначення лікування. Надати позивачу письмову відповідь щодо прийнятого рішення на підставі п. 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Не надавати позивачу наказів оскільки на сьогодні він не спроможний їх виконувати за станом здоров`я до закінчення лікування. Не рахувати позивача вимушені дії як правопорушення за ст. 402, 407 КК України.
В означеному рапорті у якості додатків позивач зазначив як про долучення копій карток первинної медичної допомоги та копій поточних виписних епікризів.
В даному рапорті позивач також зазначив, що цей рапорт був поданий як усно, так і заказаним листом з повідомленням на адресу військової частини, а також на адресу Міністерства оборони України, Генштабу України в тому числі електрону, для реєстрації та направлення до військової частини в/ч № НОМЕР_1 . Також цей рапорт надіслано за допомогою комунікаційного зв`язку VІBER, SIGNAL, VOTSAP всім командирам в/ч№ НОМЕР_1 . Також цей рапорт продубльовано до Військової служби правопорядку у Збройних Силах, Державного Бюро розслідувань, Військової прокуратури України, для запобігання безпідставних звинувачень мене в СЗЧ, або невмотивованій відмові виконання наказів тощо.
Крім того, з рапорту-2 від 14.12.2023 року убачається, що він також був скерований до Міністерства оборони України, Генерального штабу ЗС України та до Військової служби правопорядку.
Позивач вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів задля необхідності надання направлення на ВЛК та за захистом своїх прав звернувся до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Вказане кореспондується також з положеннями частини першої статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з частиною другою статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону №2232-XII).
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення №402).
Як установлено пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (пункт 2.1 глави 2 розділу І Положення №402).
До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК високомобільних десантних військ; ВЛК військових комісаріатів; ВЛК територіального центру комплектування (ВЛК ТЦК); ВЛК цивільного лікувального закладу з правами госпітальної ВЛК (підпункт 2.6.1 пункту 2.6 глави 2 розділу І Положення № 402).
Позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (у гарнізонних, госпітальних ВЛК не менше ніж три лікарі, в інших ВЛК і ЛЛК - терапевта, хірурга, невропатолога, окуліста, стоматолога, оториноларинголога, психіатра) і секретаря з середньою медичною освітою. До складу ВЛК (ЛЛК) можуть призначатися лікарі інших спеціальностей (підпункт 2.6.2 пункту 2.6 глави 2 розділу І Положення №402).
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3) (підпункт 1.2 пункту 1 розділу ІІ Положення №402).
Позивач в даній справі є військовослужбовцем і проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Медичний огляд військовослужбовців регламентується положеннями глави 6 розділу ІI Положення №402.
Так відповідно до підпункту «б» пункту 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402 направлення на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) проводиться прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.
Аналіз наведених вище норм чинного законодавства України, дає підстави для висновку про те, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться, в тому числі й командирами військової частини, у якій військовослужбовець проходить військову службу. При цьому, військовослужбовець, що подав рапорт має право отримати відповідь та/або інформацію за результатом розгляду поданого ним рапорту.
Таким чином, отримавши рапорт, посадові особи військової частини зобов`язані його розглянути на надати мотивовану відповідь стосовно викладених у рапорті питань.
В даному випадку, ОСОБА_1 до позовної заяви долучено рапорти, які датовані 27.10.2023 року та 14.12.2023 року щодо направлення на ВЛК.
В свою чергу, представник відповідача вказує, що таких рапортів від позивача на адресу військової частини не надходило.
При цьому, відповідних доказів направлення вище наведених рапортів як засобами поштового зв`язку або засобами електронного зв`язку чи іншими засобами позивачем до суду не надано.
За своєю правовою природою бездіяльність це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що позивач не довів отримання в/ч рапортів про видачу направлення на медичний огляд ВЛК, а відтак у відповідача не виникло обов`язку їх розглянути та на надати мотивовану відповідь стосовно викладених у них питань.
Таким чином у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які відображають принципи адміністративної процедури.
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник