Справа № 160/15143/24
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 червня 2024 р.Справа № 160/15143/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Рищенко А,Ю., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Університету митної справи та фінансів Міністерства освіти і науки України про визнання дій незаконними та скасування рішення про відмову в реєстрації на вступний іспит до аспірантури, -

УСТАНОВИВ:

11.06.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Університету митної справи та фінансів Міністерства освіти і науки України, в якій позивач просить:

- визнати дії Університету митної справи та фінансів Міністерства освіти і науки України щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1 на вступний іспит до аспірантури незаконними та скасувати рішення про відмову в реєстрації на вступний іспит до аспірантури;

- зобов`язати Університет митної справи та фінансів Міністерства освіти і науки України відповідно до Постанови КМ №261 допустити до участі у конкурсному відборі на зарахування до аспірантури за денною формою навчання ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1, ч.2 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що позовну заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 20.05.2024 ним подано до Університету митної справи та фінансів Міністерства освіти і науки України заяву щодо вступу до аспірантури, до якої додано пакет документів для реєстрації на вступний іспит до аспірантури. Однак, до реєстрації на вступний іспит до аспірантури його допущено не було. Позивач вказує, що 29.05.2024 направив звернення щодо роз`яснення підстав відмовити в реєстрації на вступний іспит до аспірантури. 31.05.2024 від відповідача надійшла відповідь, з тексту якої вбачається, що для підставою відмови в реєстрації на вступний іспит до аспірантури стало ненадання відомостей про складання єдиного вступного іспиту в 2023 або 2024 році. Відмовляючи в реєстрації на вступний іспит до аспірантури, Університет митної справи та фінансів Міністерства освіти і науки України посилався на порядок прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06.03.2024 №266, відповідно до якого умовою допуску до вступного іспиту з іноземної мови є успішне складання ЄВІ в 2023 або в 2024 році з оцінкою за тест з іноземної мови не менше ніж 130 балів. Однак, Порядок підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах), затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 261 має вищу юридичну силу, аніж Порядок прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06.03.2024 № 266. У зв`язку із чим, позивач вважає, що дії Університету митної справи та фінансів Міністерства освіти і науки України щодо відмови в участі у конкурсі для вступу до аспірантури є такими, що суперечать законним вимогам, зокрема нормам, встановленим Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 261. Поряд з цим, звертає увагу, що відповідно до стаття 53 Конституції України кожен має право на освіту, держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Наведені обставини зумовили звернення до адміністративного суду із цим позовом за захистом порушеного права.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, суд виходить із таких міркувань.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини п`ятої статті 125 Конституції України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові 08 квітня 2020 року у справі № 463/6961/18.

З позовних матеріалів вбачається, що 20.05.2024 позивач подав на ім`я ректора Університету митної справи та фінансів заяву щодо вступу до аспірантури. Листом Університету митної справи та фінансів від 31.05.2024 №10-21/01/507 позивачу повідомлено, що під час реєстрації на вступний іспит до аспірантури ним не було надано відомостей про складання єдиного вступного іспиту в 2023 або 2024 році, у зв`язку із чим УМСФ був позбавлений можливості допустити до складання відповідного іспиту. Відмову відповідача позивач вважає незаконною, що порушує його право на освіту.

Отже, спір між сторонами у цій справі виник з приводу відмови позивачу у допущенні до складання іспиту.

За таких обставин, за своєю природою відносини, які склалися між сторонами, пов`язані з наданням освітніх послуг.

Суд зазначає, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Виходячи із змісту позовних вимог, позивач прагне захистити цивільні права на освіту, а відтак заявлені позовні вимоги не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства справи суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зважаючи на те, що спір між сторонами стосується приватноправових відносин - захист прав позивача на освітні послуги, суд дійшов висновку, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а за суб`єктним складом сторін та сутністю спір повинен вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі та роз`яснити позивачу, що його позов підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Щодо сплаченого позивачем судового збору, суд роз`яснює, що відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі відмови у відкритті провадження, а тому позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідною заявою про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.4, 19, 170, 248, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Університету митної справи та фінансів Міністерства освіти і науки України про визнання дій незаконними та скасування рішення про відмову в реєстрації на вступний іспит до аспірантури - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 294-297 КАС України.

Суддя А. Ю. Рищенко