Справа № 520/11323/23
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 червня 2024 року № 520/11323/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м.Харків,61057,14099344) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України , в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДІІС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) щодо нежитлових будівель, які розташовані по АДРЕСА_2 :

- №28875/2401-2038-18 від 09.12.2021р. за податковий період 2018 рік на суму 43 637,28 грн.;

- №000/28873-2401-2038-19 від 09.12.2021р. за податковий період 2019 рік на суму 58 694,08 грн.;

- №0-2038 від 08.12.2021р. за податковий період 2020 рік на суму 60 279,02 грн.;

- №0-2038 від 01.02.2023р. за податковий період 2021 рік на суму 87 768,00 грн.

Ухвалою від 24.05.2023 р. адміністративний позов залишено без руху.

Ухвалою від 31.05.2023р. позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДІІС у Харківській області №28875/2401-2038-18 від 09.12.2021р., №000/28873-2401-2038-19 від 09.12.2021р., №0-2038 від 08.12.2021р. повернуто позивачу.

Ухвалою від 21.02.2023р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №0-2038 від 01.02.2023р.

Ухвалою від 29.06.2023р. клопотання представника позивачки ОСОБА_1 про розгляду справи з викликом сторін залишено без задоволення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України рішення №0-2038 від 01.02.2023р. є необґрунтованими та незаконними, а тому підлягають скасуванню. Позивачка зазначає, що відповідач неправильно визначив об`єкти оподаткування та без будь-яких належних правових підстав здійснив нарахування позивачу податкових зобов`язань.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення прийнято на законних підставах та скасуванню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1562,8 кв. метрів.

01.02.2023 року Головним управлінням ДПС у Харківській області, утворенне на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-2038 у частині нарахування податкового зобов`язання у розмірі 87 768,00грн., з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік, як за торгівельні приміщення.

10.04.2023 року ОСОБА_1 звернулась до контролюючого органу із заявою та просила скасувати (відкликати) зазначене податкове повідомлення - рішення про визначення податкових зобов`язань із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Листом від 02.05.2023 за вих. №23787/6/20-40-24-05-10 відповідач, із посиланням на Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР повідомив позивача, що податкові повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №28875/2401-2038-18 від 09.12.2021р на суму 58183,04 грн. за податковий період 2018 рік; №000/28873-2401-2038-19 від 09.12.2021 на суму 65215,64 грн. за податковий період 2019 рік; №0-2038 від 08.12.2021 на суму 67660,12 грн. за податковий період 2020 рік; №0-2038 від 01.02.2023 на суму 93768,00 грн. за податковий період 2021 рік залишені без змін із обґрунтуванням такого рішення п.п. 14.1.129-1 п.14.1 ст. 14, п.п. 266.3.2 п. 266.3, п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-1У, п.58 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, якою затверджений "Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відмовляючи у скасуванні (відкликанні) податкових повідомлень - рішень, відповідач зазначив, що відомості щодо цільового призначення нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 1562,8 кв.м. у податкового органу відсутні.

Позивач вважає, що визначені наведеним податковим повідомленням - рішенням зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є протиправним та підлягаює скасуванню, а тому звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п. 6.1. статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належить встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлює, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

За правилами підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Таким чином, відповідно до приписів пункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України органи місцевого самоврядування, серед іншого, встановлюють ставки податку на нерухоме майно, а саме для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. При цьому у підпункті 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України законодавець встановив максимальну межу розміру такого податку (1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування) та надав право органу місцевого самоврядування на диференціацію розміру ставки податку залежно від (1) місця розташування (зональності), (2) виду нерухомості, (3) особи платника податку.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 серпня 2020 року (справа №480/631/19).

На виконання вказаних вимог Харківська міська рада Рішенням №572/17 від 22.02.2017 визначила диференційовані ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, залежно від їх виду, встановивши, що 1% від розміру мінімальної заробітної плати підлягає сплаті за готельні, офісні, торговельні будівлі та будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки), 0,25 % - за будівлі промислові та склади, 0,1% - за гаражі та інші будівлі, 0% - за господарські (присадибні) будівлі. З 01 січня 2019 року ставка 0,25 % від розміру мінімальної заробітної плати взагалі виключена відповідно до рішенням Харківської міської ради від 28 листопада 2018 року №1284/18.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля літ А-1 загальною площею 1318,7 кв.м та нежитлова будівля літ Б-1 загальною пощею 244,1 кв.м за адресою м. Харків, вул. Академіка Павлова, 156-Б, відповідно до Договору дарування нежитлових приміщень від 21.07.2011 №1539. Загальна площа нежитлових будівель становить 1562,80 кв.м.

Право власності на зазначені нежитлові будівлі 25.07.2011 зареєстровано КП "ХМ БТІ", реєстраційний номер 22414678, про що виданий витяг про державну реєстрацію прав №30738300 від 25.07.2011.

Відповідно до Технічного паспорту на громадський будинок, складеного 07.03.2008 КП "ХМ БТІ", перевіреного 06.07.2011, нежитлова будівля літ. "А-1" по вул. Академіка Павлова, буд. 156-б в місті Харкові (інфентаризаційна справа №73440, реєстровий №1622) має загальну площу 1318,7 кв.м. та складається із 29 приміщень, які мають відповідне функціональне призначення, в тому числі основне чи допоміжне, а саме: 1- тамбур - 3,8 кв.м., 2 - майстерня - 5,3 кв.м., 3 - складське - 34,7 кв.м., 4 - торгівельний зал - 34,2 кв.м., 5 - торгівельний зал - 32,1 кв.м, 6 - тамбур - 1,8 кв.м., 7 - кабінет - 18,7 кв.м., 8 - складське - 207, 4 кв.м., 9 - складське - 46,5 кв.м., 10 - складське - 164,5 кв.м., 10а - кабінет - 14,5, 11 - складське - 152, 2 кв.м., 12 - складське - 49,0 кв.м., 13 - складське - 35, 8 кв.м., 14 - складське - 35, 6 кв.м, 15 - роздягальня - 34,2 кв.м., 16 - вбиральня - 2,5 кв.м., 17 - душова - 1,3 кв.м, 18 - каса - 9,3 кв.м., 19 - коридор - 2,6 кв.м., 20 - вбиральня - 2,5 кв.м., 21 - дущова - 1,3 кв.м., 22 - роздягальня - 9,3 кв.м., 23 - коридор - 2,6 кв.м., 24 - кабинет - 16,7 кв.м., 25 - топочна - 17, 1 кв. м, 26 - коридор - 44,0 кв.м., 27 - кладова - 11,9 кв.м., 28 - торгівельний зал - 323,5 кв.м., 29 - тамбур - 3,8 кв.м.

Таким чином, загальна кількість квадратний метрів за відповідним цільовим (функціональним) призначенням у нежитловій будівлі літ. "А-1" розподіляється на складське (3, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14) - 725,7 кв.м., торгівельний зал (4,5, 28) 389,8 кв.м, кабінет (7, 10а, 24) 49,9 кв.м, коридор (19, 23, 26) - 49,2 кв.м., кладова (27) - 11,9 кв.м., роздягальна (15,22) - 43,5 кв.м., душова (17, 21) - 2,6 кв.м., вбиральня (16, 20) - 5,0 кв.м., майстерня (2) - 5,3 кв.м., каса (18) - 9,3 кв.м., топочна (25) - 17,1, тамбур (1, 6, 29) - 9,4 кв.м.

Відповідно до Технічного паспорту на громадський будинок, складений 07.03.2008 КП "ХМ БТІ", перевіреного 06.07.2011, нежитлова будівля літ "Б-1" по вул. Ак. Павлова, 156 в місті Харкові (інвентаризаційна справа №73440, реєстровий №1622), має загальну площу 244,1 кв.м та складається із 4 приміщень, які мають відповідне функціональне призначення, в тому числі основне чи допоміжне, а саме: 1- тамбур - 3,9 кв.м., 2 - магазин - 43,8 кв.м., 3 - складське - 147,7 кв.м., 4 - складське - 48 кв.м.

Таким чином, загальна кількість квадратний метрів за відповідним цільовим (функціональним) призначенням у нежитловій будівлі літ. "Б-1" розподіляється на складське (3,4) - 196,4 кв.м, магазин (2) - 43,8 кв.м, тамбур (1, допоміжна) - 3,9 кв.м.

Також, матеріали справи містять технічні паспорти від 31.03.2023 відповідно до яких проведена повторна інвентаризація на громадські будинки на вул. Ак. Павлова, 156-б в м. Харкові літ. А-1 заг.пл. 1318,7 кв.м., літ. Б-1 заг. пл. 244,1 кв.м.

Після проведення повторної інвентаризації та виготовлення нових технічних паспортів на громадські будинки їх належність до будівель складських за питомою вагою не змінилась.

Водночас, відповідач вказує, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває нежитлове приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 1562, 8 кв.м., відомості щодо цільового призначення об`єкта нежитлової нерухомості - відсутні, відповідно до технічного паспорту на громадський будинок, який підлягає оподаткуванню, у графі призначення вказано: нежитлова будівля літ. "Б-1", без конкретизації приналежності. Зазначає, що відповідно до наданих ОСОБА_1 документів встановлено наявність приміщень торгівельного призначення, отже позивач отримує податкові вигоди у спосіб використання корисних властивостей об`єктів нерухомості, однак уникає виконання обов`язку сплати податкових зобов`язань.

Згідно з підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При віднесенні зазначених приміщень контролюючий орган обчислив базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких відомостей щодо цільового призначення відсутні.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Аналогічні висновки містять постанова Верховного Суду від 29.06.2023 по справі №520/342/21.

Визначення належності суб`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Будівлі класифікуються переважно за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (поєднання житлових приміщень, магазинів та бібліотеки), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. Головне призначення повинно бути визначене таким чином: обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі у складі загальної корисної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання; потім будівля класифікується за методом "зверху - вниз". Будівлю спочатку відносять до підгрупи, що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної корисної площі. Далі її відносять до класу об`єктів за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі. За наявності класифікаційного поділу класу об`єктів на підкласи та види за тим самим принципом визначається приналежність будівлі до відповідного підкласу та виду.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в Постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024р. по справі № 520/23354/23 встановлено, що на звернення ОСОБА_1 до експертної установи про встановлення класифікації об`єктів нежитлової нерухомості, ДП "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві" складено висновок АС2 №2412904 від 08.05.2024, в якому зокрема зазначено про вірність здійсненої фізичною особою ОСОБА_1 . класифікації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за державним класифікатором будівель та споруд ДК 018:2000 та національним класифікатором НК 018:2023.

Колегія суддів зазначає, що ДК 018:2000 та НК 018:2023 використовується не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке, в межах даних правовідносин, не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 31.01.2018 по справі №822/2624/16

Також, у висновках постанов Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №822/2972/13-а, від 15 грудня 2020 року у справі № 826/4847/15 та від 25 травня 2021 року у справі № 823/1147/16 зазначено, що саме відповідач в межах реалізації покладених на нього функцій уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи.

Отже, суд зазначає, що в межах даних правовідносин, відповідачем не надано обґрунтованих пояснень, чи враховано останнім, крім даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інші відомості, зокрема документи про право власності.

Крім того, приписами п.п. 2 п. 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р №1141, встановлено вичерпний перелік відомостей, які вносяться до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, який відповідно, не передбачає можливості внесення відомостей про класифікацію будівель та споруд за державним класифікатором ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню в частині заявлених позовних вимог.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 257-263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м.Харків,61057,14099344) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України №0-2038 від 01.02.2023р. за податковий період 2021 рік на суму 87768,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м.Харків,61057,14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.