Справа № 560/905/24
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/905/24
РІШЕННЯ

іменем України

20 червня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття до розгляду рапорту ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення з військової служби за абз.5 пп. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за абз. 5 пп. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звертався з рапортом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив звільнити з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Однак, станом на момент звернення до суду, рішення по суті рапорту відповідачем не надано, з військової служби не звільнено. Вважає бездіяльність відповідача протиправною.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зазначає, що до відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт ОСОБА_1 від 20 жовтня 2023 року, який був зареєстрований в нетаємному діловодстві частини 17.01.2024 за вх. №121/2/181. Рапорт був розглянутий та листом від 23.01.2024 №182/1134 надано відповідь позивачу. Інших рапортів, які зазначає позивач в позовній заяві до військової частини НОМЕР_1 не надходило.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій вважає, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення звільнення ОСОБА_1 є протиправними.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року зупинено провадження у справі № 560/905/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії до набрання законної сили рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/2389/24.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року поновлено провадження у справі № 560/905/24.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" призваний у Збройні Сили України по мобілізації та несе службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 №197 ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину, не прибув зі стаціонарного лікування з 13 липня 2023 року, знятий з усіх видів забезпечення.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №176-РС від 24.07.2023 року ОСОБА_1 звільнено з займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 23 липня 2023 року.

У відповідності до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №207 від 24.07.2023 року ОСОБА_1 увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 23 липня 2023 року.

20.10.2023 ОСОБА_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 написав та направив рапорт, де просив звільнити з військової служби на підставі статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи. До рапорту додав копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копію військового квитка серії НОМЕР_2 , нотаріально завірену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , нотаріально завірену копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 , нотаріально завірену копію довідки МСЕК серії 12 ААГ №135610, нотаріально завірену копію довідки МСЕК серії 12ААВ №016657, оригінал акту.

20 листопада 2023 року ОСОБА_1 повторно на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 написав та направив рапорт, де просив звільнити з військової служби на підставі статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи. До рапорту додав копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копію військового квитка серії НОМЕР_2 , нотаріально завірену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , нотаріально завірену копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 , нотаріально завірену копію довідки МСЕК серії 12 ААГ №135610, нотаріально завірену копію довідки МСЕК серії 12ААВ №016657, оригінал акту.

Рапорт від 20 жовтня 2023 року зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 17 січня 2024 року.

Листом від 23 січня 2024 року №182/1134 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що рапорт від 20 жовтня 2023 року, який був зареєстрований в нетаємному діловодстві частини 17.01.2024 за вхідним №121/2/181 розглянутий. За результатами розгляду встановлено, що дійсно матір (позивача) має ІІ (другу) групу інвалідності та командування військової частини НОМЕР_1 вбачає наявні підстави на звільнення старшого матроса ОСОБА_1 , з військової служби у відповідності до п.п. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Зазначено, що рапорт від 20 жовтня 2023 року, який був зареєстрований в нетаємному діловодстві частини за вхідним №121/2/181 надійшов на адресу військової частини НОМЕР_1 в порушення вимог статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України (тобто поданий не за підпорядкованістю, не по команді, не підписаний безпосереднім/прямим командиром підрозділу). Крім того, в ході опрацювання рапорту від 20 жовтня 2023 року встановлено, що старший матрос ОСОБА_1 , 13 липня 2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та не прибув зі стаціонарного лікування. Тобто, старший матрос ОСОБА_1 , станом на 23 січня 2024 року до військової частини НОМЕР_1 так і не повернувся та вважається таким, який самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 з 23 липня 2023 року. Командуванням військової частини НОМЕР_1 запропоновано старшому матросу ОСОБА_1 , повернутися із самовільного залишення військової частини з метою реалізації звільнення у відповідності до п.п. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, звернувся з позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено такий вид військової служби як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжений та не скасований, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Відповідно підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Як вбачається з обставин справи, позивач у зв`язку з наявністю у нього матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби від 20 жовтня 2023 року.

На вказаний рапорт відповідачем надано відповідь листом №182/1134 від 23 січня 2024 року, яким повідомлено про неможливість прийняття рішення за його рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з тим, що в порушення вимог статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України (тобто поданий не за підпорядкованістю, не по команді, не підписаний безпосереднім/прямим командиром підрозділу). Крім того, позивач 13 липня 2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та рахується як такий, що незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 . Також вказано, що командуванням військової частини НОМЕР_1 запропоновано ОСОБА_1 повернутися із самовільного залишення військової частини з метою реалізації звільнення у відповідності до п.п. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наведені обставини спростовують твердження у позові про допущення відповідачем бездіяльності щодо не розгляду рапорту позивача від 20 жовтня 2023 року.

Щодо повторного звернення із рапортом від 20.11.2023, який доданий до позовної заяви, суд зазначає, що відповідно до трекінгу відправлення 953 "дані про відправлення відсутні, тому що не зареєстровані в системі".

Отже, вказаний рапорт від 20.11.2023, який доданий до позовної заяви до військової частини НОМЕР_1 не надходив, доказів протилежного матеріали справи не містять. Тому, наведені обставини також спростовують твердження у позові про допущення відповідачем бездіяльності у спірних відносинах.

До цього суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Вкаазане узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 18 лютого 2021 року по справі №160/6885/19.

Враховуючи наведене та зважаючи на надання відповідачем відповіді на рапорт позивача від 20 жовтня 2023 року щодо звільнення позивача з військової служби, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати про допущення відповідачем бездіяльності у спірних відносинах.

Поряд з цим, з огляду на обставини, за яких відповідачем не задоволено вимог рапорта позивача про звільнення з військової служби, суд звертає увагу і на таке.

Згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Абзацами першим-п`ятим частини другої статті 24 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Як встановлено з обставин справи, ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину з 13 липня 2023 року. З 23 липня 2023 року він вважається таким, що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Отже, відповідач, повідомляючи позивача про неможливість прийняти рішення по його проханню у рапорті від 20 жовтня 2023 року, правомірно та обґрунтовано виходив із наявності тих обставин, які унеможливлюють вирішення поставленого позивачем питання.

Суд погоджується із позицією відповідача, не спростованою позивачем у ході судового розгляду цієї справи, про те, що згідно наведених норм рішення по рапорту позивача про звільнення з військової служби неможливо прийняти до повернення позивача до військової частини, яку він самовільно залишив (згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення №1153/2008).

До того ж, суд погоджується з доводами відповідача, що згідно визначених чинним законодавством вимог для того, щоб військовослужбовця було звільнено з військової служби, йому особисто необхідно отримати обхідний лист перед виключенням зі списків особового складу та з ним повинна бути проведена бесіда командуванням частини, тобто позивач має особисто прибути до військової частини, яку самовільно залишив.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивачу було роз`яснено порядок звільнення з військової служби за наявності тих обставин, що мали місце на момент розгляду рапорту позивача.

Що ж до тверджень у позові про наявність у позивача права на звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, то такі в межах розгляду даного позову оцінці не підлягають, адже обставини справи свідчать про те, що відповідачем таке право позивача у наданій відповіді на його рапорт від 20 жовтня 2023 року не заперечувалося. Водночас роз`яснено, що у зв`язку із самовільним залишенням позивачем військової частини НОМЕР_1 , прийняти рішення по такому проханню позивача є неможливим.

Також суд приймає до уваги той факт, що позивач звертався до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 №197 (про самовільне залишення військової частини), визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.07.2023 №176-РС (про звільнення з займаних посад і зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ), визнати протиправним та скасувати підпункт 7.2 пункт 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2023 №207 (про увільнення від займаних посад та зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.04.2024, яке набрало законної сили 09.05.2024, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог та відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 )

Головуюча суддя Д.Д. Гнап