Справа № 200/1818/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року Справа№200/1818/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання рішення протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18.03.2024 року № 93 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 09.03.2024 року, із застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 02.03.2015 року, з урахуванням правового висновку, сформованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а, та із зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1987 року по 29.06.1990 року, періоду роботи з 11.02.1993 року по 08.07.1993 року.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 18.03.2024 року за наслідками розгляду заяви від 09.03.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем було прийнято рішення № 93, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням на дату звернення необхідного пенсійного віку 55 років.

При цьому, як вказує позивачка, при розгляді її заяви та прийнятті спірного рішення відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивачки періоди:

- навчання з 01.09.1987 року по 29.06.1990 року згідно з дипломом серії НОМЕР_1 у зв`язку з розбіжністю у даті зарахування позивачки на навчання та невідповідністю прізвища позивачки паспортним даним;

- роботи з 11.02.1993 року по 08.07.1993 року згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 року № 162, а саме - записи про період роботи не засвідчено печаткою підприємства.

Із зазначеним рішенням відповідача позивачка не погоджується та вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, із зарахуванням до її страхового стажу вказаних періодів.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, вказує на те, що рішення від 18.03.2024 року № 93, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, є повністю законним та обґрунтованим.

Зокрема, як зазначається відповідачем, страховий стаж позивачки на дату її звернення становив 33 роки 5 місяців 26 днів, пільговий стаж за Списком № 2 - 14 років 9 місяців 17 днів, вік позивачки на дату звернення - 52 роки.

При розгляді заяви позивачки до її страхового стажу не враховано періоди:

- навчання з 01.09.1987 року по 29.06.1990 року згідно з дипломом серії НОМЕР_1 у зв`язку з розбіжністю у даті зарахування позивачки на навчання та невідповідністю прізвища позивачки паспортним даним;

- роботи з 11.02.1993 року по 08.07.1993 року згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 року № 162, а саме - записи про період роботи не засвідчено печаткою підприємства.

До пільгового стажу за Списком № 2 не враховано періоди роботи з 07.08.2008 року по 31.05.2017 року, з 02.06.2017 року по 29.01.2024 року згідно з довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 29.01.2024 року за № 4 та № 10-06, оскільки не надано накази про проведення атестації робочих місць.

Оскільки на дату звернення за призначенням пенсії позивачка не досягла пенсійного віку 55 років, передбаченого положеннями пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вона не має права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вказаної норми, внаслідок чого спірним рішенням позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, на переконання відповідача, у даному випадку до спірних правовідносин підлягала застосуванню саме норма статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не норми Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.04.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання рішення протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 200/1818/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

З 04.06.2024 року по 17.06.2024 року суддя Бабіч С.І. перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 18.06.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивачка у справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, код згідно з , місцезнаходження: 25009, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 7а, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

09.03.2024 року позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою (разом із доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

18.03.2024 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 93, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії через недосягнення на дату звернення пенсійного віку 55 років, передбаченого Законом № 1058-IV.

Як видно зі змісту даного рішення, при розгляді заяви позивачки до страхового стажу позивачки не зараховано періоди:

- навчання з 01.09.1987 року по 29.06.1990 року згідно з дипломом серії НОМЕР_1 у зв`язку з розбіжністю у даті зарахування позивачки на навчання та невідповідністю прізвища позивачки паспортним даним;

- роботи з 11.02.1993 року по 08.07.1993 року згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 року № 162, а саме - записи про період роботи не засвідчено печаткою підприємства.

До пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано періоди роботи з 07.08.2008 року по 31.05.2017 року, з 02.06.2017 року по 29.01.2024 року згідно з довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 29.01.2024 року за № 4 та № 10-06, оскільки не надано накази про проведення атестації робочих місць.

Згідно з оскаржуваним рішенням страховий стаж позивачки на дату звернення складав 33 роки 5 місяців 26 днів, пільговий стаж за Списком № 2 - 14 років 9 місяців 17 днів, вік позивачки на дату звернення - 52 роки.

Відповідно до наведеного у вищевказаному рішенні висновку позивачка не має право на пенсію за віком на пільгових умовах за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV через недосягнення встановленого законодавством пенсійного віку (55 років).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Як видно зі змісту спірного рішення від 18.03.2024 року № 93, підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах стало недосягнення нею на дату звернення пенсійного віку 55 років, який передбачений положеннями пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Суд зауважує, що саме недосягнення позивачкою необхідного віку (а не відсутність у неї необхідного стажу) на дату звернення за призначенням пенсії вказано в оскаржуваному рішенні як підстава для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Позивачкою у позові заявлено, серед інших, вимоги про зарахування певних періодів до її страхового стажу, однак жодних вимог про зарахування певних періодів до пільгового стажу позивачкою у позовній заяві не заявлено.

За цих обставин судом у даному рішенні надається оцінка оскаржуваному рішенню на предмет відповідності критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, з точки зору конкретних, викладених у ньому, мотивів відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та у межах заявлених по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Також право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється положеннями статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), однак із урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

За змістом пункту "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року) право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13 Закону № 1788-ХІІ є застосовною відносно тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі.

При цьому застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ не ставиться Конституційним Судом України в залежність від тривалості роботи на відповідних посадах або від періодів роботи, щодо яких виникає питання про можливість їх зарахування до пільгового стажу.

Тобто, основною умовою для застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ за рішенням Конституційного Суду України є те, що особа мала працювати до 01.04.2015 року на посаді, яка віднесена у встановленому порядку до Списку № 1 або Списку № 2.

Судом установлено, а відповідачем не заперечується, що до 01.04.2015 року позивачка працювала за професіями (посадами), які є віднесеними до Списків № 2, що були чинними у відповідні періоди роботи позивачки до 01.04.2015 року, та має стаж роботи, передбачений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), що підтверджується рішенням відповідача від 18.03.2024 року № 93 та записами у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_2 від 05.07.1990 року.

Також судом установлено, що вік позивачки на дату звернення за призначенням пенсії становив 52 роки, що підтверджується змістом рішення від 18.03.2024 року № 93 та записом про дату народження позивачки у паспорті громадянина України.

Таким чином, на позивачку, при визначенні її права на пенсію за віком на пільгових умовах, розповсюджується дія як Закону № 1058-IV, так і Закону № 1788-ХІІ.

Разом з цим, норми Закону № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ, як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, регулюють одне і те ж коло відносин та явно суперечать один одному, що порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, за яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги обставини справи, у цьому разі підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), як більш сприятливі для позивачки з точки зору вимог до мінімального пенсійного віку.

З огляду на викладене, оскільки позивачка працювала до 01.04.2015 року на посадах, віднесених до Списку № 2, і мала стаж роботи, визначений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), та на дату звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку, встановленого пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), вона мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Отже, оскаржуване рішення від 18.03.2024 року № 93, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки вказані у позовній заяві періоди суд зазначає про таке.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону № 1788-ХІІ.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій, їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

У трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_2 від 05.07.1990 року щодо спірних періодів наявні такі записи:

- №№ 1-2: з 01.09.1987 року по 29.06.1990 року - навчання у СПТУ № 116 м. Димитров (диплом серії НОМЕР_1 від 29.06.1990 року);

- № 7: 11.02.1993 року - прийнята поваром 3 р. ст. 3/12 (за переведенням);

- № 8: 08.07.1993 року - звільнена за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України.

Отже, у трудовій книжці позивачки містяться записи, які підтверджують, що у період з 01.09.1987 року по 29.06.1990 року позивачка навчалася у СПТУ № 116 м. Димитров.

Згідно з положеннями частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ установлено, що до стажу роботи зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах, і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач при розгляді заяви позивачки від 09.03.2024 року про призначення пенсії та прийнятті спірного рішення безпідставно не зарахував до страхового стажу позивачки період її навчання в СПТУ № 116 м. Димитров з 01.09.1987 року по 29.06.1990 року.

Також записами у трудовій книжці позивачки підтверджується, що позивачка у період з 11.02.1993 року по 08.07.1993 року працювала в АТПП "Димитровец" (мовою оригіналу) на посаді повару 3 розряду в столовій № 3/12.

Суд зауважує на тому, що відсутність у записі № 8 трудової книжки позивачки щодо її звільнення з роботи печатки підприємства не впливає на зміст цього запису в цілому.

Даний запис у трудовій книжці позивачки засвідчений підписом уповноваженої особи (старшим інспектором відділу кадрів), відповідач жодним чином не заперечує, що позивачка була звільнена з роботи в АТПП "Димитровец" (мовою оригіналу) саме 08.07.1993 року.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до пункту 4 даної постанови Кабінету Міністрів України відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки лише для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка є працівником того або іншого підприємства, установи, організації, і не може впливати на особисті права останньої.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.

Також суд зазначає, що право осіб на пенсійне забезпечення не повинно безумовно залежати від дій (бездіяльності) осіб, зобов`язаних вести облік трудового стажу працівників.

Позивачка як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивачки на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається не на працівника, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19.12.2019 року у справі № 307/541/17.

Крім того, у постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а Верховний Суд прямо зауважив на тому, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Отже, на позивачку не може бути покладено відповідальність за відсутність у записі трудової книжки щодо її звільнення з роботи печатки підприємства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач при розгляді заяви позивачки від 09.03.2024 року про призначення пенсії та прийнятті спірного рішення безпідставно не зарахував до страхового стажу позивачки період її роботи з 11.02.1993 року по 08.07.1993 року в АТПП "Димитровец" (мовою оригіналу).

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто позивачка, як громадянка України, у розрізі цієї справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція № 7795-0861-3330-0224 від 27.03.2024 року).

Судовий збір було сплачено позивачкою із застосуванням коефіцієнта для пониження розміру ставки судового збору за подання цього позову згідно з частиною 3 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір".

Докази здійснення інших судових витрат позивачкою не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Судом були задоволені пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання рішення протиправним і його скасування та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягають присудженню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 968,96 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", постанов Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання рішення протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18.03.2024 року № 93 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код згідно з , місцезнаходження: 25009, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 7а) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 09.03.2024 року, із застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 02.03.2015 року, з урахуванням правового висновку, сформованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а, та із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1987 року по 29.06.1990 року, періоду роботи з 11.02.1993 року по 08.07.1993 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код згідно з , місцезнаходження: 25009, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 7а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Повне судове рішення складене 18 червня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч