Справа № 520/28350/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 р. Справа № 520/28350/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Люботинський завод "Продтовари" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 (головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В.) по справі № 520/28350/21

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до Приватного акціонерного товариства "Люботинський завод "Продтовари"

про стягнення суми податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило:

- стягнути до бюджету України кошти в розмірі 422 207,73 грн з ПрАТ «Люботинський завод «Продтовари» з усіх відкритих розрахункових рахунків.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідач має податковий борг у розмірі 422 207,73 грн, який у добровільному порядку не сплачений, а тому наявні правові підстави для його стягнення у судовому порядку з рахунків відповідача у банках.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 позов задоволено.

ПрАТ «Люботинський завод «Продтовари» (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 520/1539/22.

Посилається на не повне з`ясування судом обставин справи, не врахування обставин оскарження підприємством податкового повідомлення рішення № 1 від 30.03.2021, штрафні санкції за яким стягуються податковим органом з відповідача в межах цієї справи, що свідчить про передчасність вирішення питання про стягнення податкового боргу в судовому порядку.

Також, вказує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме безпідставну відмову у зупиненні провадження у справі та її розгляд до прийняття судом рішення у справі № 520/1539/22, в межах якого мала надаватись оцінка податковому повідомленню рішенню № 1 від 30.03.2021, в тому числі на підставі якого позивачем пред`явлено позов про стягнення податкового боргу.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2023 зупинено провадження по справі № 520/28350/21 до набрання законної сили судовим рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/1539/22.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2024 провадження у справі поновлено з огляду на те, що Харківським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 11.12.2023 по справі № 520/1539/22, яке набрало законної сили 06.03.2024, у зв`язку з прийняттям постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2024.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Жигилія С.П., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Перцова Т.С., Присяжнюк О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає не задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ПрАТ «Люботинський завод «Продтовари» перебуває на обліку в ГУ ДПС у Харківській області, має податковий борг в сумі 422 207,73 грн за несплаченими самостійно узгодженими та визначеними контролюючим органом зобов`язаннями, а саме по:

- ППР від 30.03.2021 № 1, яким нараховано штрафні санкції в сумі 306 000,00 грн;

- податкової декларації з плати за землю № від 09.04.2021 на суму 17 255,00 грн з терміном сплати до 30.08.2021 (з них підприємством сплачено 3 484,10 грн);

- податкової декларації з плати за землю № від 09.04.2021 на суму 17 255,00 грн з терміном сплати до 30.09.2021;

- податкової декларації з плати за землю № від 09.04.2021 на суму 17 255,00 грн з терміном сплати до 01.11.2021;

- податкової декларації з плати за землю № від 19.02.2021 на суму 3 235,31 грн з терміном сплати до 30.09.2021;

- податкової декларації з плати за землю № від 19.02.2021 на суму 3 235,31 грн з терміном сплати до 01.11.2021;

- податкової декларації з плати за землю № від 19.02.2021 на суму 3 235,31 грн з терміном сплати до 01.11.2021;

- податкової декларації з плати за землю № від 18.02.2021 на суму 22 123,77 грн з терміном сплати до 30.08.2021 (з них підприємством сплачено 4 915,10 грн);

- податкової декларації з плати за землю № від 18.02.2021 на суму 22 123,77 грн з терміном сплати до 30.09.2021;

- податкової декларації з плати за землю № від 18.02.2021 на суму 22 123,77 грн з терміном сплати до 01.11.2021, що підтверджується розрахунком суми податкового боргу (а.с. 120).

Також, відповідачем, на виконання вимог статті 59 ПК України, сформовано податкову вимогу від 05.07.2021, яка отримана ПрАТ «Люботинський завод «Продтовари» 09.07.2021, про що свідчить підпис уповноваженої особи підприємства на податковій вимозі та не заперечується відповідачем (а.с. 86).

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що з моменту виникнення податкового боргу по теперішній час борг не переривався, що підтверджується копіями ІКП з податку на додану вартість підприємства (а.с. 87-94).

У зв`язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку узгоджених сум грошових зобов`язань в загальній сумі 422 207,73 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має податковий борг, який в добровільному порядку не сплачено, позивачем дотримано процедуру його стягнення, що є підставою для задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику врегульовані Податковим Кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 54.1. ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу.

Стягненню несплачених у зазначені вище строки грошових зобов`язань передує певна процедура, визначена Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Приписами п. 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Зміст вказаних правових норм свідчить, що законодавець встановлює певні процедури, яких має дотриматись контролюючий орган до звернення до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу - направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення (у випадку донарахування податкового зобов`язання контролюючим органом), узгодження суми податкового зобов`язання; направлення податкових вимог.

При цьому, момент узгодження суми податкового зобов`язання законодавець пов`язує або з подачею податкової декларації, або з отриманням платником податків податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання, за винятком випадків оскарження такого податкового повідомлення-рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що податковий борг виник на підставі самостійно визначених платником податків зобов`язань в податкових деклараціях, а також по податковому повідомленню-рішенню від 30.03.2021.

Відповідачем не спростовується наявність податкового боргу по самостійно визначеним зобов`язанням в податкових деклараціях з плати за землю.

Разом з тим, апелянт вказує, що під час розгляду цієї справи ним оскаржувалось податкове повідомлення-рішення від 30.03.2021 в судовому порядку, штрафні санкції за яким пред`явлені позивачем до стягнення.

У зв`язку з цим, вважає, що суд першої інстанції мав зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 520/1539/22, в якій предметом спору було вищенаведене рішення контролюючого органу.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 21.01.2022 ПрАТ "Люботинський завод "Продтовари" звернулось до суду із позовом про скасування податкового повідомлення - рішення від 30.03.2021 № 1, за наслідками розгляду якого рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2023, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду 06.03.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Отже, станом на день апеляційного перегляду справи, визначена контролюючим органом сума штрафних санкцій за ППР від 30.03.2021 є узгодженою та підлягала сплаті підприємством.

Крім того, колегія суддів враховує, що в межах справи № 520/1539/22, судом встановлено, що податкове повідомлення - рішення від 30.03.2021 № 1 отримано ПрАТ "Люботинський завод "Продтовари" 10.06.2021.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Таким чином, відповідач мав сплатити грошові зобов`язання за податковим повідомленням - рішенням від 30.03.2021 № 1 до 24.06.2021.

Станом на день подання позову грудень 2021 р. відповідач не сплатив грошове зобов`язання за ППР від 30.03.2021, а до суду з його оскарженням звернувся 21.01.2022, тобто вже під час розгляду цієї справи.

З огляду на викладене, як станом на день подання позову, так і на час перегляду справи в суді апеляційної інстанції грошові зобов`язання, нараховані контролюючим органом є узгодженими та підлягали сплаті.

Також, судом встановлено, що 09.07.2021 податковим органом вручено відповідачу податкову вимогу від 05.07.2021, про що свідчить підпис уповноваженої особи підприємства на податковій вимозі та не заперечується відповідачем (а.с. 86).

Доказів оскарження податкової вимоги судом не встановлено, отже вимога є чинною, з дати її винесення податковий борг відповідачем в повному обсязі не погашався та не переривався, що підтверджується інтегрованими картками.

Натомість, аналіз норм діючого у період виникнення спірних правовідносин законодавства, що регламентує процедуру, яка передує виникненню у податкового органу права на стягнення сум податкового боргу, дає підстави стверджувати про відсутність обов`язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу.

Таким чином, податковим органом підтверджено обставини безперервності податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, стосовно суми якого направлялась податкова вимога, до звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем дотримано вимоги податкового законодавства щодо процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу, а саме: з метою погашення податкового боргу контролюючим органом сформовано податкову вимогу, проте зазначені заходи не призвели до задовільного результату - сума боргу відповідачем погашена не була, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Згідно з п. 41.2 ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп. 20.1.34 п. 20.1. ст. 20 ПК України).

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За приписами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Судом встановлено та не спростовується відповідачем, що станом на час звернення контролюючого органу до суду та прийняття судового рішення за ним рахувався податковий борг в загальному розмірі 422 207,73 грн.

Доказів погашення суми боргу матеріали справи не містять та відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС в Харківській області.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність процесуальних порушень судом під час розгляду справи, а саме не зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України колегія суддів зазначає, що вказані обставини не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, передбачених ч. 3 ст. 317 КАС України та не призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Люботинський завод "Продтовари" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 по справі № 520/28350/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова О.В. Присяжнюк