Справа № 400/1745/24
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 р. № 400/1745/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ,

простягнення 8 812,17 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого грошового забезпечення у вигляді авансу у розмірі 8812,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачу виплачено аванс за грудень 2023 року, проте його визнано таким, що з 20.12.2023 відсутній на службі без поважних причин.

Відповідач відзив на позов не надав, про розгляд справи повідомлявся ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі (направлена за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному демографічному реєстрі), яка повернулася до відправника без вручення адресату з відміткою оператора поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 127 КАС України, часом вручення повістки вважається: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі якщо судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то можна вважати, що адресат повідомлений про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).

Положення процесуального закону не передбачають прямого обов`язку суду щодо повторного направлення кореспонденції стороні, якій поштове відправлення не було вручене із обставин, які не залежали від суду. Подібні за змістом висновки висловлені також Верховним Судом у постанові від 19.12.2022 у справі №910/1730/22, від 07.03.2023 у справі № 420/9217/21.

У частині десятій статті 171 КАС України зазначено, що ухвала про відкриття провадження у справі поставляється з додержанням вимог статті 126 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками за закінченням терміну зберігання, адресат вибув, адресат відсутній і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема в ухвалах від 21.06.2022 у справі № 215/507/21, від 18.04.2022 у справі № 215/764/21 та постановах від 28.01.2021 у справі №820/1400/17, від 08.07.2021 у справі №400/1885/19, від 29.08.2022 у справі №522/3598/16-а, від 22.03.2023 у справі № 640/14827/19.

За таких обставин та приписів норм процесуального права відповідач вважається повідомленим належним чином про постановлення судом ухвали від 20.03.2024 про відкриття провадження в адміністративній справі та встановлення строку - 15 днів з дня отримання її копії для подання відзиву на позов.

Отже, судовий виклик вручений належним чином.

Відповідно до ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2023 №311 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , було зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 .

Рапортом капітана медичної служби, начальника медичної служби - начальника медичного пункту (вх. №75/11572 від 27.12.2023) повідомлено про факт не прибуття з лікувального закладу в район зосередження військової частини, солдата ОСОБА_1 , номера обслуги 1 мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

На підставі рапорту капітана медичної служби, начальника служби - начальника медичного пункту в/ч НОМЕР_1 (вх. №75/11572 від 27.12.2023) та наказу командира військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування від 27 грудня 2023 року №1818 по факту неприбуття з 2 лікувального закладу в район зосередження військової частини солдата ОСОБА_1 .

Оскільки було встановлено, що солдат ОСОБА_1 відсутній на службі без поважних причин, тому відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 138 від 15 січня 2024 року службове розслідування було завершено, солдата ОСОБА_1 визнано таким, що з 20 грудня 2023 року відсутній на службі без поважних причин, матеріали службового розслідування направлено органам досудового розслідування для притягнення солдата ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Відповідно доповіді старшого лейтенанта, помічника командира частини з фінансово - економічної роботи - начальника служби фінансово - економічної служби (вх. №75/633 від 15.01.2024), встановлено, що на виконання вимог телеграми Міністра Оборони України №827/уд від 20.12.2023 р. військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 був виплачений аванс в грудні за грудень 2023 р. оскільки виплата авансу була здійснена 25.12.2023, не всі накази за грудень на позбавлення премії за самовільне залишення частини були надані до ФЕС та опрацьовані, внаслідок чого виникла переплата грошового забезпечення, солдату ОСОБА_1 , номер обслуги 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти, в сумі 8812 грн., 17 коп.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

П. 3 розділу І Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується: за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а цивільне законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок оплати праці військовослужбовців, не визначено підстав відрахувань з їх грошового забезпечення, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми Цивільного Кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Отже, позивач повинен довести недобросовісність відповідача у виплаченому йому авансі за грудень 2023.

Позивач обґрунтовує правомірність позовних вимог тим, що відповідач, який 20.12.2023 самовільно покинув лікарню та не з`явився до військової частини є недобросовісним набувачем авансу за грудень 2023, який сплатили 25.12.2023 в розмірі 8812,17 грн.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Самовільно залишення лікарні та неповернення відповідача до військової частини може мати в собі склад дисциплінарного, адміністративно або кримінального правопорушення, але в чому полягає недобросовісність відповідача у отриманні авансу в сумі 8812,17 грн. за грудень 2023 позивач суду не зазначив. Причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача, які полягають у не поверненні з лікарні до військової частини та виплатою йому авансу немає. Позивач повинен був довести суду, що саме неправомірні дії та недобросовісність відповідача призвела до виплата йому авансу.

Відповідачу виплачено аванс за період його відсутності на службі без поважних причин та Порядком № 260 передбачено, що грошове забезпечення в таких випадках не виплачується, але правових підстав для стягнення з нього цього авансу відповідно до ст.1215 ЦК України немає, оскільки недобросовісності відповідача в отриманні цих коштів немає.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач не довів суду належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача .

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У завдоволенні позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко