Справа № 400/1991/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 р. № 400/1991/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001,
провизнання протиправним та скасування наказу від 20.02.2024 року № 552 в частині,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі відповідач, ГУНП в Миколаївскій області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 552 від 20.02.2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївської області та вжиття заходів дисциплінарного впливу» в частині оголошення дисциплінарного стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь дільничному офіцеру поліції сектору превенції ВП № І Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївської області капітану поліції ОСОБА_1 .

Ухвалою від 06.03.2024 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 21.02.2024 року він отримав наказ ГУНП в Миколаївський області від 20.02.2024 року № 552 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївської області та вжиття заходів дисциплінарного впливу», в якому оголошено дисциплінарне стягнення у виді пониження його у спеціальному званні на один ступень.

Позивач вважає винесений наказ протиправним, та таким що винесений безпідставно, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач надав відзив, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Заперечуючи проти вимог позивача відповідач вказав на те, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Наказом ГУНП в Миколаївській області від 26.02.2021 року № 131 о/с капітан поліції ОСОБА_1 призначений на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції ВП № 1 Миколаївського РУП.

Відповідно до наказу Миколаївського РУП від 19.01.2024 року № 67 «Про направлення співробітника ВП №1 до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області», позивача на період з 20.01.2024 року по 18.02.2024 року направлений до відділу превенції Миколаївського РУП для виконання обов`язків дільничного офіцера поліції.

24.01.2024 року була розроблена тимчасова посадова інструкція інспектора відділу превенції МРУП ГУНП в Миколаївській області капітану поліції ОСОБА_1

26.01.2024 року до керівництва ГУНП в Миколаївській області надійшла доповідна записка т.в.о. начальника управління головної інспекції (далі УГІ) ГУНП капітана поліції ОСОБА_2 щодо можливого порушення службової дисципліни з боку дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Миколаївського РУП капітана поліції ОСОБА_1 , який має діюче дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність», оголошене наказом ГУНП в Миколаївській області від 06.11.2023 року № 2385, та старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Миколаївського РУП капітана поліції ОСОБА_3 .

У доповідній записці вказано, що 22.01.2024 року капітан поліції ОСОБА_3 спільно з капітаном поліції ОСОБА_1 , намагалися безпідставно провести обшук у магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейськими дисциплінарних проступків, встановлення причин і умов їх вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарних проступків, наказом ГУНП в Миколаївській області від 30.01.2024 року № 326 призначене службове розслідування.

В ході службового розслідування встановлено, що відповідно до службової телеграми ГУНП в Миколаївській області від 18.01.2024 року № 222/01/25-2024, на території Миколаївської області активізовано заходи направлені на виявлення та документування фактів незаконної реалізації тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

22.01.2024 року о 08:00 год. на нараді за участі особового складу відділу превенції Миколаївського РУП, де за присутності заступника начальника відділу превенції Миколаївського РУП майора поліції ОСОБА_4 , та начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Миколаївського РУП майора поліції ОСОБА_5 , тимчасово виконуючим обов`язків заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Миколаївського РУП підполковником поліції ОСОБА_6 , надано усну вказівку особовому складу відділу превенції Миколаївського РУП щодо проведення відпрацювання ринків, торговельних майданчиків, місць стихійної торгівлі та інших місць для викриття суб`єктів господарської діяльності, які здійснюють реалізацію фальсифікованих тютюнових виробів на території обслуговування Миколаївського РУП.

На виконання вищевказаних заходів капітаном поліції ОСОБА_1 (перебував у цивільному одязі, без зброї) та капітаном поліції ОСОБА_3 (перебував у однострої, зі зброєю та портативним відеореєстратором) здійснено виїзд на службовому автомобілі «Skoda Octavia» н/з НОМЕР_1 (на синьому фоні) за адресою: с. Костянтинівка, Вітовський район, Миколаївська область.

У подальшому, під час спілкування з мешканцями вказаного населеного пункту, поліцейськими отримано інформацію щодо незаконного виробництва та обігу тютюнових виробів у магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

Керуючись наданою інформацією, капітан поліції ОСОБА_1 та капітан поліції ОСОБА_3 направились до магазину.

Цього ж дня, близько 11:50 год., прибувши до магазину, капітан поліції ОСОБА_3 , представившись (назвав своє прізвище, посаду, проте службове посвідчення не надав), попрохав у продавця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями, а також паспорт громадянина України.

У свою чергу, ОСОБА_7 попрохала поліцейських пред`явити їх службові посвідчення та після ознайомлення з викладеною в них інформацією, надала запитувані капітаном поліції ОСОБА_3 документи.

Переглянувши документи, капітан поліції ОСОБА_3 перевірив ОСОБА_7 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та встановив, що відносно останньої у 2023 році складались два адміністративні протоколи за статтею 156 КУпАП «Порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами».

В цей час капітан поліції ОСОБА_1 без дозволу ОСОБА_7 намагався зайти за прилавок магазину та оглянути його. На що, ОСОБА_7 повідомила поліцейському про те, що за прилавок магазину заходити не можна та попрохала у капітана поліції ОСОБА_1 відповідні документи на право виконувати вказані дії. Після чого, капітан поліції ОСОБА_1 повернувся назад до загальної зали.

Не отримавши у відповідь жодних документів, а лише зверхню та зухвалу поведінку поліцейських, ОСОБА_7 зателефонувала на черговий телефон УГІ ГУНП в Миколаївській області та поскаржилась на дії останніх.

У свою чергу, капітан поліції ОСОБА_1 та капітан поліції ОСОБА_3 , після телефонного дзвінка ОСОБА_7 , почекавши невеликий проміжок часу у приміщенні магазину, вийшли на вулицю та поїхали у невідомому напрямку.

Вказана подія була зафіксована на портативний відеореєстратор, розміщений на форменому одязі капітана поліції ОСОБА_3 .

Під час службового розслідування , при дослідженні відеозапису з портативного відеореєстратора, капітана поліції ОСОБА_3 встановлено, що включення портативного відеореєстратора відбулось не з моменту початку виконання поліцейськими службових обов`язків, а сама відеозйомка періодично переривалась.

Капітан поліції ОСОБА_1 22.01.2024р виконував службові обов`язки, без портативного відеореєстратора, , у цивільному одязі, без табельної вогнепальної зброї, засобів зв`язку та спецзасобів.

Також, капітан поліції ОСОБА_3 та капітан поліції ОСОБА_1 , під час спілкування з ОСОБА_7 використовували мову країни- агресора (російську).

Опитана в ході службового розслідування ОСОБА_7 , у повному обсязі підтвердила наведені вище обставини та додала, що під час спілкування з капітаном поліції ОСОБА_1 та капітаном поліції ОСОБА_3 , вказані поліцейські здійснювали на неї тиск та вимагали показати їм тютюнові вироби, які ОСОБА_7 відповідно до інформації, наданої мешканцями с. Костянтинівка, Вітовського району, Миколаївської області, незаконно реалізує, в результаті чого в останньої погіршилось самопочуття.

Майор поліції ОСОБА_4 , майор поліції ОСОБА_5 та підполковник поліції ОСОБА_6 , які були опитані у ході службового розслідування, надали аналогічні за змістом пояснення та повідомили, що вказівка щодо проведення відпрацювання ринків, торговельних майданчиків, місць стихійної торгівлі та інших місць для викриття суб`єктів господарської діяльності, які здійснюють реалізацію фальсифікованих тютюнових виробів саме на території с. Костянтинівка, Вітовський район, Миколаївська область, капітану поліції ОСОБА_3 та капітану поліції ОСОБА_1 не надавалась.

Капітан поліції ОСОБА_3 та капітан поліції ОСОБА_1 в ході службового розслідування в категоричній формі заперечили факт порушення службової дисципліни з їхнього боку.

Під час проведення даного службового розслідування членами дисциплінарної комісії встановлено, що у позивача ОСОБА_1 було наявне діюче дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність, застосоване наказом ГУНП в Миколаївській області від 06.11.2023 року № 2385, за вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 службової дисципліни, що полягало у вчиненні дій, що дискредитують та підривають авторитет Національної поліції України, що виразилось в грубості, зверхності та нетактовності до громадян а також порушені Присяги поліцейського, що негативно вплинуло на імідж поліції Миколаївської області, налагодження партнерських відносин та зворотного зв`язку з громадянами й інститутами громадянського суспільства.

Відповідно до аналізу зібраних у ході проведеного службового розслідування матеріалів був встановлений факт порушення службової дисципліни з боку старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Миколаївського РУП капітана поліції ОСОБА_3 та дільничного офіцера поліції сектору превенції ВП № 1 Миколаївського РУП капітана поліції ОСОБА_1 та запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності, а саме:

- дільничному офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області капітану поліції ОСОБА_1 оголосити дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь;

- старшому дільничному офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області капітану поліції ОСОБА_3 оголосити дисциплінарне стягнення у виді зауваження.

Наказом начальника ГУНП в Миколаївській області від 20.02.2024 року № 552 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївської області та вжиття заходів дисциплінарного впливу» дільничному офіцеру поліції сектору превенції ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області капітану поліції ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь.

Вважаючи наказ від 20.02.2024 року № 552 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIIІ (далі Закон № 580), Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 року 2337-VIII (далі Статут), Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок № 893) та Положенням про дисциплінарні комісії в Національній поліції України (далі Положення № 893), затвердженими наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України».

Так, Закон № 580 визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно ст. 1 Закону № 580, Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 580, завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно ст. 8 Закону № 580, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону № 580, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 580, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 64 Закону № 580 передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Відповідно до преамбулою до Статуту, цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно ст. 1 Статуту службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною 3 статті 1 Статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;2)знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5)вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12)дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Статтею 11 Статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно ст. 14 Статуту службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частиною 10 ст. 14 Статуту, визначено, що порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 893 підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Пунктом 2 розділу II Порядку № 893 визначено дані, за наявності яких, зокрема, призначається службове розслідування.

Відповідно до п. 3 розділу II Порядку № 893 у наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо).

Згідно ч. 1 3 ст. 13 Статуту дисциплінарне стягнення є підтриманням службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з мстою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ст. 19 Статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є зокрема вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі вчинення поліцейським незначного проступку керівник може обмежитися його попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стишення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Стаття 29 Статуту визначає особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану, згідно якої визначено, що у разі повторного вчинення дисциплінарного проступку поліцейським протягом строку дії дисциплінарного стягнення у виді зауваження за результатами службового розслідування дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

У відповідності до ст. 4 Статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Статтею 5 Статуту визначено, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

Суд встановив, що 22.01.2024 року о 08:00 год., на нараді за участі особового складу відділу превенції Миколаївського РУП, де за присутності заступника начальника відділу превенції Миколаївського РУП майора поліції Джерджа Олександра Анатолійовича, та начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Миколаївського РУП майора поліції ОСОБА_5 , тимчасово виконуючим обов`язків заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Миколаївського РУП підполковником поліції ОСОБА_6 , надано усну вказівку особовому складу відділу превенції Миколаївського РУП щодо проведення відпрацювання ринків, торговельних майданчиків, місць стихійної торгівлі та інших місць для викриття суб`єктів господарської діяльності, які здійснюють реалізацію фальсифікованих тютюнових виробів на території обслуговування Миколаївського РУП.

Стаття 5 Статуту визначає, що поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

У судовому засіданні 15.05.2024 року майор поліції ОСОБА_4 та майор поліції ОСОБА_5 пояснили, що вказівки щодо проведення відпрацювання ринків, торговельних майданчиків, місць стихійної торгівлі та інших місць для викриття суб`єктів господарської діяльності, які здійснюють реалізацію фальсифікованих тютюнових виробів саме на території с. Костянтинівка, Вітовський район, Миколаївська область, капітану поліції ОСОБА_3 та капітану поліції ОСОБА_1 не надавалась. Відповідно до наказу Миколаївського РУП від 20.09.2023 року № 520 «Про внесення змін до наказу Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 20.06.2022 № 143 «Про впорядкування діяльності поліцейських дільниць та функціонування інформаційної підсистеми «Паспорт поліцейської дільниці» ІТС ІПНП», капітан поліції ОСОБА_1 , не закріплений за жодною поліцейською дільницею, а капітан поліції ОСОБА_3 закріплений за поліцейською дільницею № 2, до території обслуговування якої с. Костянтинівка, Вітовський район, Миколаївська область не входить.

Судом встановлено, що капітан поліції ОСОБА_1 , ігноруючи вимоги пункту 5 розділу 1 наказу МВС від 28.07.2017 № 650, ДОП та ПОГ та пункту 5 розділу ІІ посадової інструкції, 22.01.2024 року виконував службові обов`язки у цивільному одязі, без табельної вогнепальної зброї, засобів зв`язку, спецзасобів та не на закріпленій ним дільниці.

Суд вважає безпідставним твердження позивача та його представника, що позивач не вчиняв дисциплінарного проступку та службової дисципліни не порушував.

При цьому, позивач сам підтвердив той факт, що він 22.01.2024 року близько 11:50 год., разом з капітаном поліції ОСОБА_3 здійснив виїзд на службовому автомобілі «Skoda Octavia» н/з НОМЕР_1 (на синьому фоні) за адресою: с. Костянтинівка, Вітовський район, Миколаївська область.

У подальшому, під час спілкування з мешканцями вказаного населеного пункту, вони отримали інформацію щодо незаконного виробництва та обігу тютюнових виробів у магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . Керуючись наданою інформацією, вони направились до магазину.

Відповідно до п. 6 розділу II наказу Міністерства внутрішніх справ від 08.02.2019 року № 100 «Про затвердження Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події» поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Однак, капітан поліції ОСОБА_3 та капітан поліції ОСОБА_1 , отримавши інформацію щодо незаконного виробництва та обігу тютюнових виробів у зазначеному магазині, не вжили жодних заходів щодо повідомлення про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102».

Крім того, відповідно до п. 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

В судовому засіданні , під час дослідженням відеозапису з портативного відеореєстратора капітана поліції ОСОБА_3 судом встановлено, що включення портативного відеореєстратора відбулось не з моменту початку виконання поліцейськими службових обов`язків, а сама відеозйомка періодично переривалась.

У свою чергу, капітан поліції ОСОБА_1 виконував службові обов`язки, без портативного відеореєстратора.

Також, встановлено, що капітан поліції ОСОБА_3 та капітан поліції ОСОБА_1 , ігноруючи вимоги п. 8 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 року № 2704-VIII, щодо обов`язку володіти державною мово та застосовувати її під час виконання службових обов`язків, під час спілкування з ОСОБА_7 використовували мову країни-агресора (російську).

Крім того, позивачем порушено вимоги п. 5 розділу 1 наказу МВС від 28.07.2017 року № 650, ДОП та ПОГА, оскільки саме позивач був зобов`язаний виконувати службові функції на закріплених за ними поліцейськими дільницями в межах територіальної громади в однострої, з табельною вогнепальною зброєю, засобами зв`язку та спецзасобів.

Стосовно твердження представника позивача та позивача в позовній заяві, що обраний вид стягнення у вигляді пониження у спеціальному званні на один ступінь є необґрунтованим, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 29 розділу V Статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого звільнення зі служби в поліції.

Дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь не застосовується до поліцейських, які мають первинне спеціальне звання рядовий поліції.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь і вчинив новий дисциплінарний проступок, до нього знову може бути застосовано дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь.

У разі повторного вчинення дисциплінарного проступку поліцейським протягом строку дії дисциплінарного стягнення у виді зауваження за результатами службового розслідування дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Таким чином, норми дисциплінарного Статуту в період дії воєнного стану не передбачають можливості, у разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або не тривалого перебування на посаді до трьох місяців обмежитись раніше застосованим до нього стягненням.

Натомість, враховуючи ст. 29 розділу V Статуту керівник зобов`язаний, у разі повторного вчинення дисциплінарного проступку поліцейським протягом строку дії дисциплінарного стягнення, за результатами службового розслідування застосувати суворіше, ніж попереднє стягнення.

Суд звертає увагу позивача на наявність у нього на момент вчинення дисциплінарного проступку діючого дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність, застосованого наказом начальника ГУНП в Миколаївський області від 06.11.2023 року № 2385, за вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення, у зв`язку з порушенням службової дисципліни, що полягало у вчиненні дій, що дискредитують та підривають авторитет Національної поліції України, що виразилось в грубості, зверхності та нетактовності до громадян а також порушені Присяги поліцейського, що негативно вплинуло на імідж поліції Миколаївської області, налагодження партнерських відносин та зворотного зв`язку з громадянами й інститутами громадянського суспільства

Тому застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь є, на думку суду, правомірним, оскільки даний вид стягнення є наступним по черговості.

Крім того, визначення виду дисциплінарною стягнення, яке необхідно накласти на поліцейського, є переважним (дискреційним) правом безпосередньо начальника ГУНП в Миколаївський області.

Дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку. Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

До такого висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи № 160/9275/18, що викладено в постанові від 25.02.2021 року.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980 року, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.

Суд також звертає увагу, що дисциплінарною комісією під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховувались, що в Україні введений воєнний стан. Подібне несумлінне, недобросовісне виконання службових обов`язків поліцейським в таких умовах є неприпустимим. Уникнення від відповідальності поліцейським, який незважаючи на воєнний стан та посилений варіант несення служби, проявляє недисциплінованість коли від поліції вимагається максимальна концентрація зусиль щодо забезпечення безпеки і правопорядку в Державі, негативно впливає на морально-психологічний клімат в колективі.

Суд вважає, що оскільки позивач порушив службову дисципліну, при цьому діюче дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність, а тому відповідач правомірно застосував до позивача досциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь прийнявши про це відповідні накази.

Отже, в даному випадку оскаржуваний наказ був винесений правомірно з дотриманням належної процедури та з врахуванням вчинених позивачем порушень, а тому такий наказ на думку суду не підлягають скасуванню.

Суд вважає, що у відповідача були законні підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді, пониження у спеціальному званні на один ступень.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006 року).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 року у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001 року).

Інші зазначені в позові обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростуванні.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі судового розгляду відповідач довів правомірність оскаржуваних наказів, а тому суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст 2, 19, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 552 від 20.02.2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївської області та вжиття заходів дисциплінарного впливу» в частині оголошення дисциплінарного стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь дільничному офіцеру поліції сектору превенції ВП № І Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївської області капітану поліції ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.06.2024 року.

Суддя О.В. Малих