Справа № 560/18390/23
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 червня 2024 року

м. Київ

справа №560/18390/23

адміністративне провадження № К/990/20959/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Кравчука В.М., Берназюка Я.О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №560/18390/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 17.08.2023 №76 від 28.06.2023 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №76 від 25.08.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період навчання в Спеціальному професійному технічному училищі на спеціальності «газоелектрозварник» з 01.09.1983 по 18.07.1986, період проходження військової служби в радянській армії з 15.06.1988 по 25.04.1990, період роботи з 05.07.1990 по 09.04.1998 на посаді «газоелектрозварник» у Пересувній механізованій колоні Хмельницького-виробничо-аграрного об`єднання цукрпрому, період його роботи з 01.04.2002 по 05.07.2004 рік на посаді «газоелектрозварник» в Закритому акціонерному товаристві «Цукор-Поділля», період роботи з 06.07.2004 по 29.07.2005 на посаді «електрозварник» в приватному підприємстві Городоцький цукровий завод, період роботи з 06.02.2006 по 31.12.2010 на посаді «електрозварника» в приватного підприємця ОСОБА_2 , період роботи з 04.04.2011 по 21.04.2023 на посаді «електрогазозварник» в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «АДВІСМАШ»» та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 22.04.2023.

Хмельницький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 30.11.2023 позов задовольнив.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач 01.01.2024 оскаржив його в апеляційному порядку.

Сьомий апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 24.01.2024 залишив апеляційну скаргу без руху в зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору, а апелянту запропонував виправити недоліки апеляційної скарги та в строк протягом десяти днів з моменту отримання ухвали, надати докази сплати судового збору в розмірі 1610,40 грн.

Згодом, відповідач подав клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору.

Сьомий апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 05.02.2024 продовжив Головному управління Пенсійного фонду України в Житомирській області термін для усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Згодом у зв`язку із неусуненням недоліків апеляційної скарги, Сьомий апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 14.02.2024 апеляційну скаргу повернув скаржнику.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вдруге звернулося 19.03.2024 із апеляційною скаргою. Також, апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду з підстав відсутності коштів на сплату судового збору, веденням воєнного стану та своєчасного звернення з апеляційною скаргою вперше.

Сьомий апеляційний адміністративний суд своїми ухвалами від 10.04.2024 у задоволенні клопотання відмовив, а апеляційну скаргу залишив без руху та запропонував апелянту протягом десяти днів з дня вручення ухвали звернутися із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згодом Сьомий апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 29.04.2024 відмовив у відкритті апеляційного провадження.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний Суд» 29.05.2024 надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024, а справу направити до цього ж суду для продовження її розгляду.

У касаційній скарзі, відповідач, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку оскарження рішення суду, апелює до того, що запровадження воєнного стану є поважною причиною для поновлення процесуального строку. Зауважує про те, що формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на стадії апеляційного перегляду судового рішення може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.

За правилами частини 1 статті 334 КАС України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 2 статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, останній встановив, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду ухвалено 30.11.2023, втім відповідач подав вдруге апеляційну скаргу лише 19.03.2023.

Згідно зі статтею 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 цього Кодексу, а саме, у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Згідно із частиною 3 статті 298 КАС України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження через пропуск строку на апеляційне оскарження, Cьомий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що ані повторне звернення з апеляційною скаргою, ані відсутність коштів у суб`єкта владних повноважень при поданні апеляційної скарги вперше, не є непереборними та поважними обставинами пропуску строку на апеляційне оскарження.

Стосовно викладеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.04.2021 у справі №640/3393/19 вже формувала висновок, де зазначила: «… у ситуації з пропуском строків державними органами, поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення…».

Відтак, враховуючи наведену вище актуальну правову позицію, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про неповажність такої причини пропуску строку на апеляційне оскарження як відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для сплати судового збору.

Також, суд вважає за потрібне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Враховуючи те, що вдруге апеляційна скарга подана майже через 3 місяці від ухвалення судом першої інстанції свого рішення, і лише через 34 дні від моменту повернення скаржнику вперше поданої апеляційної скарги, можна дійти висновку, що наведене вище є суттєвою обставиною, яка впливає на розгляд судом питання про поновлення такого строку.

Ба більше, в контексті наведеного слід наголосити на висновку, який Верховний Суд сформував у постанові від 29.02.2024 у справі №420/13307/21, де зокрема зазначив: «…та обставина, що повернення апеляційної скарги не позбавляє повторного звернення до апеляційного суду, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього.

…. право на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним й окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення…».

Оцінюючи ж твердження скаржника про надмірний формалізм суду апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на положення частини 2 статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) здійснено розмежування між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Зокрема, у рішенні в справі «Zubac v. Croatia», заява № 40160/12, вказано, що оскільки верховенство права є основоположним принципом демократичної держави і Конвенції (див., наприклад, рішення у справі «Бака проти Угорщини» (Baka v. Hungary) [ВП], № 20261/12, п. 117, ЄСПЛ 2016), Конвенція чи будь-що інше не може породжувати очікування того, що Верховний Суд ігноруватиме або не помічатиме очевидні процесуальні порушення.

З огляду на наведену практику ЄСПЛ в системному взаємозв`язку із встановленим конституційною нормою обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти лише у визначений законом України спосіб, можна виснувати про відсутність ознак надмірного формалізму у діях суду апеляційної інстанції при відмові скаржнику у відкритті апеляційного провадження у цій справі.

Також Верховний Суд відхиляє посилання скаржника про те, що пенсійний орган здійснив доплату судового збору, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією, позаяк суд апеляційної інстанції встановив, що після постановлення ним ухвали від 05.02.2024 про продовження процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги, жодних документів від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про виконання вимог ухвали та доказів про сплату судового збору в повному обсязі на адресу суду не надходило.

Ба більше, варто наголосити, що копію ухвали суду від 05.02.2024 апелянт отримав 07.02.2024, тобто останній день строку, що встановлений судом на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху - 12.02.2023, водночас як стверджує скаржник, судовий збір сплачено лише 13.02.2024.

У підсумку можна наголосити, що приписами статті 44 КАС України встановлено, зокрема, обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відтак, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Із наведеного вище вбачається, що суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується і суд касаційної інстанції, про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження, позаяк скаржник не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Положенням пункту 4 частини 1 статті 299 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення випливає, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування пункту 4 частини 1 статті 299 КАС України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №560/18390/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіВ.М. Шарапа В.М. Кравчук Я.О. Берназюк