Справа № 420/6663/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6663/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), в якому просить: визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на в`їзд в Україну від 23.02.2024 року, прийняте начальником групи віпс (тип А) впс ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_3 , та рішення №19/103 від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 3 (три) роки до 22.02.2027 року.

Даний позов в інтересах позивача подано та підписано адвокатом Тетяною Бережною.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) отримав Посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 , термін дії якої спливає 25.01.2025 року; перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 . За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі з громадянкою України придбане нерухоме майно - будинок, та рухоме майно - автомобіль. Тобто, позивач має право перебувати на території України на законних підставах.

Однак, як зазначено у позові, під час чергового перетину державного кордону України на в`їзд в Україну 23.02.2024 року в пункті пропуску «Старокозаче» уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону - начальником групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенантом ОСОБА_3 було прийнято Рішення про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на в`їзд в Україну, з зазначенням причин відмови: «Не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні». Одночасно позивача попереджено, що 23.02.2024 року уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення №19/103 про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки, а саме: до 22.02.2027 року, про що було проставлено відповідну відмітку у паспорті для виїзду за кордон.

Вважаючи зазначені вище рішення незаконними, такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Доводи позову мотивовані тим, що підстави заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства визначені у ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Цей перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Водночас, жодних з перелічених в Законі підстав, які б були підставою для прийняття оскаржуваного рішення, в діях позивача не було. Позивач стверджує, що жодного разу не порушував порядок перебування на території України, не порушував міграційне законодавство України, не вчиняв адміністративних та кримінальних правопорушень, в`їхав до України разом із дружиною, отже підстави для відмови в перетинанні державного кордону України на в`їзд, які зазначені в оскаржуваному рішенні, є надуманими та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами. Відповідачем порушені права позивача, оскільки останній не може возз`єднатися зі своєю дружиною, що порушує його особисті права, окрім того, не може здійснювати управління та розпорядження своїм майном, яке станом на теперішній час перебуває на території України.

Ухвалою від 04.03.2024 року позов залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом зазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету представника позивача.

12.03.2024 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків з зазначенням наявності у адвоката позивача електронного кабінету в ЄСІТС.

Ухвалою суду від 18.03.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

01.04.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що спірним рішенням громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено в перетині державного кордону на в`їзд в Україну 23.02.2024 року через не підтвердження мети запланованого перебування. Відповідно до результатів оцінки ризиків та проведення опитування позивача, було виявлено, що він є проросійськи налаштований. Під час проведення фільтраційних заходів представниками Головного оперативно-розвідувального відділу НОМЕР_2 Прикордонного загону ДПСУ, Служби безпеки України спільно з прикордонним нарядом «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску» в мобільному телефоні громадянина було виявлено проросійський контент, що підтримує дії країни-окупанта російської федерації та заборонену символіку. Позивач виявився користувачем проросійських телеграм-каналів, що пропагують політику російської федерації та виправдовують агресію рф проти України. Керуючись ч.3 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпунктом «ж» пункту 2.1. розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 05.12.2011 № 946, відносно позивача було прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки з 23.02.2024 по 22.02.2027 року включно.

Отже, прийняті рішення, на переконання відповідача, є законними та обґрунтованими.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Молдова, що підтверджується паспортом громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон НОМЕР_4 (а.с. 10).

В Україні позивач документований Посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , строком дії до 25.01.2025 року (а.с. 11).

Згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 19.08.2022 року Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 02.03.2023 року (а.с. 16), місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване з 02.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 .

23.02.2024 року в пункті пропуску через державний кордон України «Старокозаче», начальником групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенантом ОСОБА_3 прийняте Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України у напрямку в`їзду в України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина відмови: «Особа не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні» (а.с. 12).

Також 23.02.2024 року уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення №19/103 про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки, а саме: до 22.02.2027 року, про що проставлено відповідну відмітку у паспорті громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон НОМЕР_4 (а.с. 10).

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями про відмову в перетинанні державного кордону України та про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно положень статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У відповідності з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку (ч. 1).

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації (ч. 2).

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, здійснюється за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Стаття 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає перелік підстав для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, відповідно до ч. 1 цієї статті, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Згідно ч.3 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Стаття 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає повернення іноземців та осіб без громадянства, яким не дозволено в`їзд в Україну.

У відповідності з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, яким не дозволяється в`їзд в Україну, при спробі в`їзду в Україну в пункті пропуску через державний кордон України не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ.

У разі неможливості негайного повернення іноземця або особи без громадянства вони перебувають у пункті пропуску через державний кордон України до їх повернення.

Таким іноземцям та особам без громадянства у паспортному документі проставляється відмітка про заборону в`їзду в Україну на термін, зазначений у рішенні, прийнятому відповідно до частини третьої статті 13 цього Закону.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI.

За визначенням ч.1 ст.2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Згідно з п. 6 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а також здійснення у визначеному законодавством України порядку фіксації біометричних даних громадян України, іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а під час дії воєнного або надзвичайного стану - на блокпостах чи контрольних постах осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль включає:

1) перевірку документів;

2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів;

3) виконання доручень уповноважених державних органів України;

4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України;

5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон;

6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

У відповідності з частинами 1-5 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (ч. 1).

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон (ч. 2).

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити перевірку підтверджуючих документів та повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон (ч. 3).

Паспортні та інші документи осіб перевіряються в кабінах паспортного контролю, на смугах руху транспорту, у контрольних павільйонах, службових приміщеннях пунктів пропуску через державний кордон чи безпосередньо в транспортних засобах (ч. 4).

З метою виявлення потенційних загроз національній безпеці України, підвищення рівня авіаційної безпеки, завчасного виявлення осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду чи ухиляються від відбуття кримінальних покарань, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють обробку наданих перевізниками даних реєстрації пасажирів. За ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів перевізники несуть відповідальність, визначену законом (ч. 5).

Стаття 8 Закону України «Про прикордонний контроль» визначає умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну;

3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;

4) підтвердження мети запланованого перебування;

5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку;

6) виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Недотримання іноземцем, особою без громадянства умов перетинання державного кордону на в`їзд в Україну не перешкоджає можливості розгляду в установленому законом порядку питання щодо надання йому притулку чи визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Статтею 9 Закону «Про прикордонний контроль» визначено, що прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки:

1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи;

2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон;

3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає:

1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди;

2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі, а також його розмір визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону.

Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 14.05.2018 № 392 (далі - Порядок № 392), контроль другої лінії здійснюється у терміни, необхідні для проведення перевірки виконання іноземцем умов в`їзду в Україну, але які не перевищують часу стоянки транспортних засобів закордонного прямування, передбаченого розкладом руху, а в разі прямування особистим транспортом або в пішому порядку - не більше 3 годин з моменту прийняття посадовою особою рішення про проведення контролю другої лінії.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 2 Порядку № 392, контроль другої лінії щодо іноземців проводиться, зокрема: перевірки наявності належно оформлених документів на право в`їзду в Україну, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; перевірки за базами даних і банками даних правоохоронних органів України; перевірки наявності інших підстав для заборони в`їзду іноземців в Україну, визначених ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; встановлення місць відправлення та призначення, підтвердження мети запланованого перебування іноземця на території України; проведення з іноземцями співбесіди; перевірки наявності в іноземця достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження чи транзиту до третьої держави або можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України, що передбачено Порядком підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2013 № 884; перевірки дотримання іноземцями встановлених законодавством правил і строків перебування в Україні відповідно до вимог, визначених п. 3 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 № 884, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.08.2015 за № 944/27389.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч. 2 ст. 14 цього ж Закону).

Згідно з ч.3 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль», особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.

Предметом спору у цій справі є правомірність відмови позивачу в перетинанні державного кордону України на в`їзд в Україну шляхом прийняття рішення від 23.02.2024.

Як встановлено судом, оскаржуване рішення прийнято з таких причин: «Особа не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні».

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що вказана відповідачем причина відмови позивачу в перетинанні державного кордону України на в`їзд в Україну в контексті обставин справи є необґрунтованою.

Так, судом встановлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Україні документований Посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , строком дії до 25.01.2025 року (а.с. 11).

Ця посвідка є чинною, що відповідачем не заперечувалося.

Згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 19.08.2022 року Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житолмирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 02.03.2023 року (а.с. 16), місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване з 02.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 ).

З наведених обставин справи випливає підтверджений правовий зв`язок позивача з Україною та причини його перебування в Україні.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд при ухваленні рішення в даній адміністративній справі також враховує, що відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Так, у справі «Беррегаб проти Нідерландів», Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі, якщо члени родини мають намір підтримувати зв`язки та якщо їхнє сімейне життя існує, тоді для розірвання зв`язків між батьком/матір`ю та дитиною або для недопущення возз`єднання такої сім`ї держава зобов`язана навести вагомі підстави.

Суд вважає за доцільне наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України.

Натомість, на переконання суду, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено наявності такої підстави, як «особа не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні» для відмови позивачу у перетинанні державного кордону України 23.02.2024 року, більш того, такого обґрунтування не містить і спірне рішення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини, формальний підхід відповідача до прийняття оскаржуваного рішення без з`ясування всіх фактичних обставин, які могли вплинути на результат вирішення питання щодо застосування до позивача відмови у перетинанні державного кордону України, не доведення належними та допустимими доказами того, що позивач не міг підтвердити мету запланованого перебування в Україні, а також за наявності інформації про укладення позивачем шлюбу з громадянкою України та документування позивача посвідкою на тимчасове проживання в Україні, суд доходить висновку, що така відмова не може бути визнана обґрунтованою, а тому оскаржуване рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на в`їзд в Україну від 23.02.2024 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині оскарження рішення №19/103 від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 3 (три) роки до 22.02.2027 року.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до пункту 4 статті 20 Закону України „Про Державну прикордонну службу України, статей 13, 14, частини другої статті 26 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, статті 80 Закону України „Про виконавче провадження, наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 №946 затверджено Інструкцію про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 29 грудня 2011 року за №1564/20302 (надалі - Інструкція № 946).

Згідно з п.1.1 Інструкції № 946, ця Інструкція визначає порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України (далі - орган охорони державного кордону) рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - іноземець).

Відповідно до п.2.1 Інструкції №946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі:

а) якщо при клопотанні про в`їзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

б) якщо паспортний документ іноземця, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

в) якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону;

г) якщо іноземця затримано під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску;

ґ) якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

д) якщо іноземця затримано у межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України;

е) якщо іноземець здійснив в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них з порушенням встановленого законодавством України порядку або вчинив спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

є) якщо іноземець не виконав рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну;

ж) в інтересах забезпечення національної безпеки України у сфері безпеки державного кордону України та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Абзацом 1 пункту 2.3 Інструкції № 946 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону відповідно до частини третьої статті 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства строком на три роки.

Розділ ІІІ Інструкції № 946 визначає порядок прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну у разі виявлення підстав для прийняття такого рішення прикордонним нарядом у пункті пропуску або у разі затримання іноземця під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску.

Так, відповідно до пунктів 3.1-3.2 Інструкції № 946, у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка.

У довідці зазначаються:

а) відомості про особу за такими обов`язковими реквізитами: „Громадянство, „Прізвище, ім`я особи, „Стать, „Дата народження (день, місяць та рік), „Вид документа (паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), „Серія, номер документа. Реквізит „Прізвище, ім`я особи повинен зазначатися літерами верхнього регістру (великими літерами) у називному відмінку: для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь (залежно від виду документа) - латинськими або російськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами;

б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду;

в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння; результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи;

г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до розділу III цієї Інструкції.

Відповідно до пунктів 3.3-3.6 Інструкції № 946, на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду в Україну (далі - постанова) (додаток 1). Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни.

Підготовлені довідка та два примірники постанови (далі - матеріали) невідкладно надсилаються начальнику зміни оперативно-чергової служби центру управління службою органу охорони державного кордону (далі - начальник зміни) для доповіді начальнику органу охорони державного кордону або його першому заступнику (далі - уповноважена посадова особа) для прийняття рішення.

Отримавши матеріали, начальник зміни реєструє їх у журналі обліку матеріалів щодо заборони в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (додаток 2) та невідкладно доповідає про їх надходження уповноваженій посадовій особі для прийняття рішення. При цьому в журналі в обов`язковому порядку зазначаються час отримання матеріалів начальником зміни та час доповіді про їх надходження уповноваженій посадовій особі, що засвідчується підписом начальника зміни.

Уповноважена посадова особа зобов`язана протягом трьох годин після доповіді розглянути отримані матеріали та:

а) за наявності підстав прийняти шляхом затвердження обох примірників постанови рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну. Затверджені примірники постанови передаються начальнику зміни;

б) за відсутності достатніх підстав утриматися від прийняття рішення, наклавши на постанові відповідну резолюцію. Незатверджені примірники постанови передаються начальнику зміни.

Про прийняте рішення начальник зміни невідкладно із застосуванням засобів телефонного зв`язку інформує старшого зміни.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 23.02.2024 року уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення №19/103 про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки, а саме: до 22.02.2027 року, про що було проставлено відповідну відмітку у паспорті Республіки Молдова для виїзду за кордон НОМЕР_4 (а.с. 10).

Жодних інших матеріалів стосовно прийняття рішення №19/103 про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки відповідачем до суду не надано.

У відзиві зазначено, що під час проведення фільтраційних заходів представниками Головного оперативно-розвідувального відділу НОМЕР_2 Прикордонного загону ДПСУ, Служби безпеки України спільно з прикордонним нарядом «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску» в мобільному телефоні позивача було виявлено проросійський контент, що підтримує дії країни-окупанта російської федерації та заборонену символіку. Позивач виявився користувачем проросійських телеграм-каналів, що пропагують політику російської федерації та виправдовують агресію рф проти України. Керуючись ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункт «ж» пунктом 2.1. розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 05.12.2011 № 946, відносно позивача було прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки з 23.02.2024 по 22.02.2027 року включно.

Надаючи оцінку наведеним доводам відзиву, суд зазначає, що необхідність заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства в інтересах охорони громадського порядку, в інтересах захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства вказаними особами.

Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень, а саме: встановити заборону на в`їзд або не встановлювати таку заборону.

При цьому, суд вважає, що необхідність заборони в`їзду, яка має превентивний характер, дійсно не має доводитися вчиненням особою протиправних діянь, проте, має обґрунтовуватися, тобто мати обґрунтовані посилання суб`єкта владних повноважень на можливість протиправної поведінки особи.

Однак, матеріали не містять довідки, яка підготовлена старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску, яка мала бути підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу.

Вищезазначене свідчить про порушення відповідачем норм Інструкції №946.

Таким чином, суд констатує, що відповідач при прийнятті спірного рішення не використав надані йому повноваження з метою ухвалення рішення, яке б відповідало критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України.

В обґрунтування доводів відзиву про те, що позивачу заборонено в`їзд в Україну на підставі підпункту «ж» пунктом 2.1. розділу ІІ Інструкції №946 (в інтересах забезпечення національної безпеки України у сфері безпеки державного кордону України та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні), відповідачем не надано доказів наявності в діях позивача загроз (наявних чи потенційних) національним інтересам та національній безпеці України, а також захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб.

Не надано й доказів того, що в мобільному телефоні громадянина виявлено проросійський контент, що підтримує дії країни-окупанта рф та заборонену символіку та того, що громадянин є активним користувачем проросійських телеграм-каналів, що пропагують політику рф та виправдовують агресію рф проти України.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що заборона позивачу в`їзду на територію України терміном на 3 (три) роки є необхідним та пропорційним законній меті.

За встановлених судом фактичних обставин справи цей захід є «невиправдано суворим».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів щодо правомірності та обґрунтованості прийняття оскаржуваного рішення про заборону громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в`їзду на територію України, що свідчить про його невідповідність критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак позовні вимоги у цій частині також слід задовольнити.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким прийнято оскаржувані рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 132, 139, 241-246, 293 України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. відсутній, Посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на в`їзд в Україну від 23.02.2024 року, прийняте начальником групи віпс (тип А) впс ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_3 .

Визнати протиправним та скасувати рішення №19/103 від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 3 (три) роки до 22.02.2027 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДПРОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів