Справа № 500/1858/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа №500/1858/24

18 червня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень:

№0-1915 від 31.08.2022, яким визначено податкове зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 21852,88 грн;

№0-1915 від 06.03.2023, яким визначено податкове зобов`язання за 2022 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 23673,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулося із позовом до Тернопільського окружного адміністративного суду про стягнення податкового боргу із фізичної особи ОСОБА_1 , зокрема: - по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 49101,00 грн, яка нарахована у відповідності до податкового повідомлення-рішення №0-1915 від 31.08.2022 (за 2021 рік в сумі 21852,88 грн) та № 0-1915 від 06.03.2023 (за 2022 рік в сумі 23673,00 грн).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі №500/8144/23 відкрито провадження за позовом ГУ ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Підставою позову є те, що на даний час суми податків є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу.

Стверджує, що ОСОБА_1 вимогу не отримував і про наявний борг не знав, а дізнався лише після відкриття провадження у справі №500/8144/23.

Відтак, ОСОБА_1 не погоджується із прийнятими податковими повідомленнями рішеннями №0-1915 від 31.08.2022 та №0-1915 від 06.03.2023, вважає такими, що винесені без додержання законних підстав, а тому підлягають скасуванню, оскільки в нежитловому приміщенні з площі якого відповідачу нараховано податок на майно, ним здійснюється підприємницька діяльність, як фізичною-особою підприємцем. Дана інформація підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого основним кведом діяльності ОСОБА_1 є 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, а нежитлова будівля що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не здається в оренду, лізинг, позичку та використовується ним безпосередньо у його господарській діяльності.

Отже, ставка, яку застосував податковий орган при обчисленні податку не є обґрунтованою, а тому позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових - повідомлень рішень, підлягає до задоволення.

Ухвалою суду від 08.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

23.04.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області відмовити в повному обсязі.

06.06.2024 від відповідача до суду поступило клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 у справі №500/1858/24 з підстав пропуску строку на звернення до суду.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду щодо оскарження податкових повідомлень рішень №0-1915 від 31.08.2022, яким визначено податкове зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 21852,88 грн та №0-1915 від 06.03.2023, яким визначено податкове зобов`язання за 2022 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 23673,00 грн.

Відповідач вважає, що у даних правовідносинах момент виникнення права на оскарження платником податків податкового повідомлення-рішення виникає з моменту його отримання.

Так, позивач вказує, що про наявний борг не знав, а дізнався лише після відкриття провадження у справі №500/8144/23, а отже і про існування податкових повідомлень-рішень. Проте, Головне управління ДПС у Тернопільській області вважає таке твердження не відповідає дійсності, оскільки у контролюючого органу наявна інформація, що є протилежною зазначеній в позовній заяві, а саме:

податкове повідомлення-рішення №0-1915 від 31.08.2022, згідно з копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким надавалось оскаржуване податкове повідомлення-рішення (копія додається) позивач отримав 11.06. Також, ним подавалися заяви від 17.07.2023 №24520/6 та від 23.08.2023№29348/6 до ГУ ДПС у Тернопільській області, згідно з якими, просив скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1915 від 31.08.2022, оскільки дана нежитлова будівля не використовується у господарській діяльності та доходу з неї немає, а також будівля знаходиться в аварійному стані і потребує капітального ремонту. Тобто, до відкриття провадження у справі №500/8144/23.

податкове повідомлення-рішення №0-1915 від 06.03.2023 згідно з копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким надавалось оскаржуване податкове повідомлення-рішення (копія додається) позивач отримав 01.05.2023.

Ухвалою суду від 10.06.2024 у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області від 06.06.2024 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 у справі №500/1858/24 без розгляду відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень залишено без руху.

Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду у якій вказати підстави для поновлення строку та додати докази поважності причин пропуску цього строку.

17.06.2024 на виконання вимог ухвали суду від 10.06.2024 представником позивача через систему "Електронний суд" представником позивача подано заяву (клопотання) про поновлення строку на звернення з позовною заявою, в якій вказано що про наявний борг позивач не знав, а дізнався лише після відкриття провадження у справі №500/8144/23, оскільки ОСОБА_1 звертався до контролюючого органу із заявою про проведення звірки (заява знаходиться при матеріалах справи), однак жодної відповіді він не отримував, що і стало підставою вважати, що податковий орган самостійно за результатами проведення звірки даних, відкликав винесенні податкові повідомлення рішення.

Вважає, що дані обставини є об`єктивними та непереборним, які перешкоджали позивачу своєчасно оскаржити податкові повідомлення рішення №0-1915 від 31.08.2022 та №0-1915 від 06.03.2023.

Крім того позивач є пенсійного віку та не має юридичної освіти, тому йому не було відомо строки оскарження рішення, та він не усвідомлював (не розумів) наслідків пропуску строку із зверненням із позовною заявою в суд.

Зазначає, що об`єктивно непереборною причиною, що не залежить від волевиявлення особи, що звертається до суду є саме відсутність інформації про розгляд заяв про проведення звірки та спеціальних знань та навичок, щодо строків оскарження рішень, що і створило об`єктивні та поважні причини звернутися з позовними вимогами у встановлений на це строк.

Крім того просить звернути увагу суду, на те що, позивач в найкоротший термін в подальшому звернувся до суду із позовом, та сплачено судовий збір в установленому порядку.

Просить визнати поважними причини пропуску строку на звернення із позовною заявою та поновити позивачу такий строк.

Дослідивши докази в межах вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду, наявності підстав для визнання їх поважними та підстав для залишення позову без розгляду, суд прийшов до таких висновків.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно з пунктом 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 27.01.2022 по справі №160/11673/20, з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19, відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі №805/1146/17-а та сформулювала такий правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова палата у постанові від 27.01.2022 по справі №160/11673/20 зауважила, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення №0-1915 від 31.08.2022 та №0-1915 від 06.03.2023.

У той же час позивач звернувся до суду з цим позовом 01.04.2024, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Оцінюючи обставини пропущення строку звернення до суду, які вказує представник позивача як поважні, суд враховує таке.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців, від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників; адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Суд вважає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Це, насамперед, обумовлено специфікою податкових спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані: дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод га інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Як встановлено судом, податкове повідомлення-рішення №0-1915 від 31.08.2022, згідно з копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким надавалось оскаржуване податкове повідомлення-рішення (копія додається) позивач отримав 11.06. Також, ним подавалися заяви від 17.07.2023 №24520/6 та від 23.08.2023№29348/6 до ГУ ДПС у Тернопільській області, згідно з якими, просив скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1915 від 31.08.2022, оскільки дана нежитлова будівля не використовується у господарській діяльності та доходу з неї немає, а також будівля знаходиться в аварійному стані і потребує капітального ремонту. Тобто, до відкриття провадження у справі №500/8144/23, податкове повідомлення-рішення №0-1915 від 06.03.2023 згідно з копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким надавалось оскаржуване податкове повідомлення-рішення (копія додається) позивач отримав 01.05.2023.

Факт отримання оскаржуваних податкових повідомлень рішень представником позивача не заперечується, натомість у заяві про поновлення строку на звернення з позовною заявою, зазначає, що про наявний борг позивач не знав, а дізнався лише після відкриття провадження у справі №500/8144/23, оскільки ОСОБА_1 звертався до контролюючого органу із заявою про проведення звірки (заява знаходиться при матеріалах справи), однак жодної відповіді він не отримував, що і стало підставою вважати, що податковий орган самостійно за результатами проведення звірки даних, відкликав винесенні податкові повідомлення рішення.

Вважає, що дані обставини є об`єктивними та непереборним, які перешкоджали позивачу своєчасно оскаржити податкові повідомлення рішення №0-1915 від 31.08.2022 та №0-1915 від 06.03.2023.

Звертає увагу, що позивач є пенсійного віку та не має юридичної освіти, тому йому не було відомо строки оскарження рішення, та він не усвідомлював (не розумів) наслідків пропуску строку із зверненням із позовною заявою в суд.

Зазначає, що об`єктивно непереборною причиною, що не залежить від волевиявлення особи, що звертається до суду є саме відсутність інформації про розгляд заяв про проведення звірки та спеціальних знань та навичок, щодо строків оскарження рішень, що і створило об`єктивні та поважні причини звернутися з позовними вимогами у встановлений на це строк.

Суд зауважує, згідно наявних у матеріалах справи копій заяв від 17.07.2023 №24520/6 та від 23.08.2023 №29348/6 поданих позивачем до Головного управління ДПС у Тернопільській області, позивач просив скасувати нарахування по податку на нерухоме майно "стодола - млин" згідно податкового повідомлення-рішення №0-1915 від 31.08.2022 та вказував, що дана будівля не використовується у підприємницькій діяльності та доходу з неї немає, а також будівля знаходиться в аварійному стані і потребує капітального ремонту.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.01.2023 по справі №380/4985/21 дійшов також наступного висновку: "поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з позовом.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущений; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування".

Представником позивача у заяві таких причин не наведено.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення наперсного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява №28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьев проти України від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на. забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006, заява №23436/03).

Подібний висновок зробив Верховний Суд в ухвалі від 10.03.2023 у справі №540/1285/22.

З огляду на наведене, судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до суду з даним позовом у строк, встановлений законом, позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б засвідчували факт наявності об`єктивно непереборних обставин, які унеможливлювали звернення до суду у цей строк.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За приписами частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд керується практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 21 жовтня 2010 року у справі Дія-97 проти України (Diya 97 v. Ukraine), заява №19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями, констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів.

Враховуючи, що позов подано до суду з пропуском встановленого законом строку, позивач не надав до суду доказів поважності його пропуску, суд приходить до висновку наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено 18 червня 2024 року.

Головуючий суддя Мартиць О.І.