Справа № 160/7148/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/7148/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року (головуючий суддя Турова О.М.)

в адміністративній справі №160/7148/23 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до відповідача ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, звернувся 07.04.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив:

- стягнути податковий борг з платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 73 174,51грн.

В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок несплати відповідачем у встановлені законом строки сум грошових зобов`язань з єдиного податку, нарахованих контролюючим органом на підставі заяви ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподаткування №б/н від 17.01.2012р. з терміном сплати 20.01.2022р. на суму 1300грн., а також нарахованих контролюючим органом сум грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, що були нараховані контролюючим органом відповідно до податкових повідомлень-рішень: №1-0408 від 29.10.2021 на суму 17006,38 грн за податковий період 2020 року, що зменшена за рахунок переплати ІКП та становить 16966,38 грн. з граничним терміном сплати 12.02.2022р.; №1057056-1-2407-0408 від 29.10.2021 за податковий період 2019 року на суму 16391,96 грн, з граничним терміном сплати 12.02.2022р.; №1057056-1-2407-0408 від 29.10.2021 за податковий період 2018 року на суму 14624,32 грн, з граничним терміном сплати 12.02.2022р.; №1-0408 від 30.06.2022 на суму 132,00 грн, з граничним терміном сплати 19.12.2022р.; №1-0408 від 30.06.2022 на суму 28,65 грн, з граничним терміном сплати 19.12.2022р.; №1-0408 від 30.06.2022 на суму 162,60 грн, з граничним терміном сплати 19.12.2022р.; №1-0408 від 30.06.2022 на суму 23568,60 грн, з граничним терміном сплати 19.12.2022р., які ані в адміністративному, ані в судовому порядку оскаржені не були, у зв`язку із чим нараховані ними грошові зобов`язання набули статусу узгоджених, у відповідача утворився податковий борг у сумі 73 174,51грн. На наявний у відповідача податковий борг позивачем в порядку ст.59 Податкового кодексу України виставлено податкову вимогу форми «Ф» від 10.07.2017 року №4496-17, яка була надіслана на податкову адресу відповідача засобами поштового зв`язку. Станом на теперішній час означений податковий борг відповідачем не погашений та не списаний, тому позивач звернувся до суду з позовом про його стягнення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року позов задоволено частково:

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави суму податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особам, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 71874,51грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх вимог щодо стягнення з відповідача наявної у нього заборгованості по узгодженим грошовим зобов`язанням з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особам, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у загальному розмірі 71874,51грн., натомість відповідачем не було надано суду доказів сплати податкового боргу у встановлені законодавством строки, а також доказів оскарження податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 29.10.2021р. №1-0408 на суму 17006,38 грн., № 1057056-1-2407-0408 на суму 16391,96 грн. та № 1057056-1-2407-0408 на суму 14624.32 грн. та від 30.06.2022р. №1-0408 на суму 132грн., №1-0408 на суму 162,60 грн., №1-0408 на суму 28,65 грн., №1-0408 на суму 23568.60 грн., якими відповідачу збільшено суму грошових зобов`язань, тому позовні вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області в частині щодо стягнення з відповідача означеної суми податкового боргу підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідача вказує, що податковим органом при визначенні розміру податку безпідставно не застосовано пільги, визначені п.266.4.1 ПК України. Вказує, що з 08.09.2006 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , тому все майно, щодо якого є записи про право власності, перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області та відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №б/н від 17.01.2012р. є платником єдиного податку 2 групи та є платником податків.

Крім того, ОСОБА_1 є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області в порядку приписів п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України було винесено наступні податкові повідомлення-рішення про визначення ОСОБА_1 грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особам, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на загальну суму 71914,51грн., а саме:

- №1057056-1-2407-0408 від 29.10.2021р., яким відповідачу визначено грошове зобов`язання з вказаного податку за 2018 рік на суму 14624,32грн та за 2019 рік на суму 16391,96 грн, а всього на загальну суму 31016,28грн.;

- №1-0408 від 29.10.2021р., яким відповідачу визначено грошове зобов`язання з вказаного податку за 2020 рік на суму 17006,38 грн;

- №1-0408 від 30.06.2022р., яким відповідачу визначено грошове зобов`язання з вказаного податку за 2021 рік на суму 132,00 грн;

- №1-0408 від 30.06.2022р., яким відповідачу визначено грошове зобов`язання з вказаного податку за 2021 рік на суму 162,60 грн;

- №1-0408 від 30.06.2022р., яким відповідачу визначено грошове зобов`язання з вказаного податку за 2021 рік на суму 28,65грн;

- №1-0408 від 30.06.2022р., яким відповідачу визначено грошове зобов`язання з вказаного податку за 2021 рік на суму 23568,60 грн.

Згідно із ІКП ОСОБА_1 у позивача на початок 2022 року обліковувалась переплата у сумі 40грн., яка була зарахована в рахунок погашення боргу за ППР №1-0408 від 29.10.2021 на суму 17006,38 грн та склала 16966,38 грн., внаслідок чого зобов`язання позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особам, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, склали на загальну суму 71874,51грн.

Позивач вважає, що є підстави для стягнення з відповідача податкового боргу в сумі до бюджету у сумі 73 174,51грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Податкового кодексу України.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

При цьому, пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Приписами пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Згідно з п.п.16.1.3, п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п.36.1-36.3 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПКУ), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п.266.3 ст.266 ПКУ).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПКУ).

Згідно з п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином вручені, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до абз.1, 2 п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

При цьому пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 29.10.2021р. №1-0408 на суму 17006,38 грн., №1057056-1-2407-0408 на суму 16391,96 грн. та № 1057056-1-2407-0408 на суму 14624.32 грн. направлені на податкову адресу відповідача засобами поштового зв`язку рекомендованими листами з повідомленням про вручення, проте, кореспонденція повернулася до контролюючого органу з відміткою поштового відділення «адресат відмовився», у зв`язку із чим відповідно до приписів пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України вони вважаються врученими належним чином.

Крім того, податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 30.06.2022р.

№1-0408 на суму 132грн.,

№1-0408 на суму 162,60 грн.,

№1-0408 на суму 28,65 грн.,

№1-0408 на суму 23568.60 грн. були отримані ОСОБА_1 особисто 20.09.2022р.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної вважає за необхідне зазначити, що згідно приписів п.56.1, п.56.2 ст.56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з п.56.3 ст.56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відповідно до п.56.15 ст.56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

За приписами п.п.56.17.1 п.56.17 ст.56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті.

Абзацом 8 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків, крім випадку, передбаченого підпунктом 108-1.2.2 пункту 108-1.2 статті 108-1 цього Кодексу.

Водночас, матеріали справи не місять доказів оскарження відповідачем в адміністративному або судовому порядку податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 29.10.2021р.

№1-0408 на суму 17006,38 грн.,

№1057056-1-2407-0408 на суму 16391,96 грн.,

№ 1057056-1-2407-0408 на суму 14624.32 грн.

та від 30.06.2022р.

№1-0408 на суму 132,00 грн.,

№1-0408 на суму 162,60 грн.,

№1-0408 на суму 28,65 грн.,

№1-0408 на суму 23568.60 грн.

Отже, визначені грошові зобов`язання, з урахуванням приписів п.п.56.17.1 п.56.17, абз.8 п.56.17 ст.56 Податкового кодексу України, набули статусу узгоджених, що відповідачем не спростовано.

Водночас, відповідачем не здійснювалася у встановлені підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України строки сплата вищевказаних узгоджених грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особам, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на загальну суму 71874,51грн, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями форми «Ф» від 29.10.2021р.

№1-0408 на суму 17006,38 грн.,

№1057056-1-2407-0408 на суму 16391,96 грн.,

№1057056-1-2407-0408 на суму 14624.32 грн.

та від 30.06.2022р.

№1-0408 на суму 132,00 грн.,

№1-0408 на суму 162,60 грн.,

№1-0408 на суму 28,65 грн.,

№1-0408 на суму 23568.60 грн.

Як наслідок, у відповідача утворився податковий борг у розмірі 71874,51грн.

Щодо доводів позивача про пільги, які визначені п.266.4.1 ст. 266 ПК України та доводів що з 08.09.2006 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , тому все майно, щодо якого є записи про право власності, перебуває у спільній сумісній власності подружжя, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Підпунктом 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі

одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період

(рік).

Також сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями) (абзац 1 п.п. 266.4.2 п.266.4 ст. 266 ПКУ).

Водночас п.п. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 ПКУ встановлено, що пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПКУ, для фізичних осіб не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Порядок обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначений п. п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ.

Отже, при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з декількох об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичної особи згідно з п. п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ, до об`єкта оподаткування, що використовується з метою одержання доходів, пільги, передбачені п. 266.4 ст. 266 ПКУ, не застосовуються.

При цьому, матеріали справи містять податкові повідомлення-рішення, які не оскаржені та не скасовані.

Як наслідок, це дає підстави для визначення наявності податкового боргу та його стягнення.

Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що приписами п.295.2 ст.295 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі заяви ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподаткування №б/н від 17.01.2012р. ГУ ДПС у Дніпропетровській області відповідно до приписів п.295.2 ст.295 Податкового кодексу України здійснено нарахування відповідачеві, як платнику єдиного податку другої групи, авансових внесків з єдиного податку по терміну сплати 20.01.2022р 1300грн., що відображено в ІКП відповідача.

Водночас, відповідно до листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 04.05.2023р. за вих.№32478/6/04-36-24-14-17, наданого у відповідь на адвокатський запит представника відповідача від 28.04.2023р. за вх.№28/04, було повідомлено наступне.

Так, за даними інформаційно - комунікаційної системи Державної податкової служби України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС (Новомосковська ДПІ, м. Новомосковськ), як фізична особа підприємець з 04.05.2005р.

Обліковувався на спрощеній системі оподаткування - друга група.

Запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців по ФОП ОСОБА_1 внесено від 10.01.2022.

Стан платника 11 - припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті).

При цьому, відповідно до абзацу 1 пункту 295.1 статті 295 ПКУ платники єдиного податку другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

З метою контролю за сплатою сум єдиного податку, ДПС України в інтегровану картку платників (далі - ІКП) за технологічним кодом класифікації 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) впроваджено автоматичне щомісячне нарахування сум єдиного податку по фізичнім особам - підприємцям.

Так, відповідно даних ІКП ФОП ОСОБА_1 за технологічним кодом класифікації 18050400, автоматично розраховане нарахування єдиного податку по строку сплати 20.01.2022, у сумі 1300 гривень.

Крім того, платником надана заява від 24.12.2021 №135851/6 про звільнення від сплати єдиного податку протягом одного календарного місяця на час відпустки у січні 2022 року, як платнику другої групи єдиного податку, який не використовує працю найманих осіб відповідно до п.295.5 ст.295 ПКУ. Із зазначених обставин та близьких дат надання відповідних заяв платнику неправомірно проведені авансові щомісячні нарахування єдиному податку за січень 2022 року на загальну суму 1300гривень.

Таким чином, контролюючим органом, приведено у відповідність ІКП платника по єдиному податку за кодом платежу 18050400 шляхом зменшення нарахувань авансового платежу по єдиному податку за січень 2022 року на суму 1300 гривень.

Отже станом на 02.05.2022р. в ІКП ФОП ОСОБА_1 податковий борг по єдиному податку відсутній.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що станом на 02.05.2022р. в ІКП ФОП ОСОБА_1 податковий борг по єдиному податку відсутній, тому в частині позовних вимог щодо стягнення з позивача податкового боргу по єдиному податку у сумі 1300грн., слід відмовити.

Разом з тим, згідно з п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи, що вищевказана сума податкових зобов`язань відповідача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особам, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на загальну суму 71874,51грн. є узгодженою та не сплаченою у встановлений законодавством строк, як наслідок ця сума є податковим боргом у розумінні приписів п.п.14.1.175 п.14.1 cт.14 Податкового кодексу України.

Аналіз матеріалів справи дають підстави для висновку, що позивачем доведено та підтверджено відповідними доказами наявність у відповідача станом на час розгляду справи судом податкового боргу, що підлягає стягненню у розмірі 71874,51грн.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням приписів вказаної статті Податкового кодексу України, контролюючим органом виставлена податкова вимога форми «Ф» від 15.02.2022 року №0-0408 про сплату відповідачем наявного у нього на той час податкового боргу у сумі 49428,09грн., яка надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу ОСОБА_1 та була отримана останнім особисто 05.05.2022р.

Доказів оскарження відповідачем податкової вимоги форми «Ф» від 15.02.2022 року №0-0408 матеріали справи не містять.

Згідно з п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Оскільки після надіслання відповідачу та отримання ним податкової вимоги форми «Ф» від 15.02.2022 року №0-0408 податковий борг останнього погашено у повному обсязі не було, а, навпаки, сума заборгованості лише збільшилася, нова податкова вимога позивачем не виставлялася.

На момент звернення позивача до суду податковий борг відповідача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особам, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на загальну суму 71874,51грн. непогашений і не списаний.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем (суб`єктом владних повноважень) доведено правомірність своїх вимог щодо стягнення з відповідача наявної у нього заборгованості по узгодженим грошовим зобов`язанням з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особам, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у загальному розмірі 71874,51грн.

Водночас, відповідачем не надано суду доказів сплати податкового боргу у встановлені законодавством строки, а також доказів оскарження податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 29.10.2021р.

№1-0408 на суму 17006,38 грн.,

№ 1057056-1-2407-0408 на суму 16391,96 грн.,

№ 1057056-1-2407-0408 на суму 14624.32 грн.

та від 30.06.2022р.

№1-0408 на суму 132,00 грн.,

№1-0408 на суму 162,60 грн.,

№1-0408 на суму 28,65 грн.,

№1-0408 на суму 23568.60 грн., якими відповідачу збільшено суму грошових зобов`язань.

Як наслідок, позовні вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області в частині щодо стягнення з відповідача суми податкового боргу у розмірі 71874,51грн. підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 05.06.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова