Справа № 160/33438/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 21.12.2023 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- вийти за межі позовної заяви і в повній мірі захистити право по отриманню пенсійних виплат за ушкоджене здоров`я, як інваліда війни за весь період інвалідності за умов ст. 2, 8, 26 ЗУ « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262, шляхом системного розгляду справи з урахуванням дійсного отримання хвороби - інвалідності в період проходження військової служби
- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в нарахуванні та виплаті вчасно непризначених та не отримані ОСОБА_1 пенсії по інвалідності як інваліду війни по хворобі отриманій при проходженні військової служби, за період у відповідності до умов свідоцтва про хворобу від 27.04.1964, довідки МСЕК серії ДОН-04 № 029853, ст.2, 6, 26 ЗУ 2262 ,- протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, з урахуванням довідок МСЕК Сер ДОН - 04 № 028853, свідоцтва про хворобу №801/2019 від 27.04.1964 р., висновків ВЛК від 1970, 1983 років, здійснити відповідні розрахунки та виплатити ОСОБА_1 як інваліду війни 2 групи не отримані вчасно пенсійні виплати за ушкоджене здоров`я, з періоду встановлення інвалідності у відповідності до умов ст.2, 8, 26 ЗУ 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач визнає період отримання інвалідності лише з вачу встановлення інвалідності. На останнє звернення позивача, відповідач зазначачив у листі, що згідно довідки МСЕК інвалідність встановлено з 25.10.2004 безстроково. Позивач з таким не погоджується.
Ухвалою суду від 04.01.2024 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
Згідно розписки представником відповідача копію ухвали про відкриття провадження разом із позовною заявою отримано 18.01.2024 року.
Станом на 18.06.2024 року відзив на позов від відповідача не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області з 02.04.2018 та отримує пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на виконання рішення суду.
Згідно протоколу Перерахунок пенсії. Дата розрахунку 27.02.2023, дата встановлення інвалідності 02.12.2004р., період встановлення інвалідності з 25.10.2004 довічно.
Як зазначено позивачем у позовній заяві, він 06.11.2023 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо визнання періоду встановлення інвалідності та права на пенсійні виплати як інваліду війни з періоду встановлення інвалідності (умови ст.2, 8, 26 Закону №2262).
ОСОБА_1 отримує пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262).
Заробітна плата для обчислення пенсії розрахована згідно довідок від 27.03.2000 № 27, 28, 29 за період з 01.08.1990 по 31.07.1995, які видані приватним малим підприємством ХІМіК.
Оскільки довідки складено з урахуванням 1992 року, заробітна плата коригується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.12.1997 № 1357 Про коригування заробітку для обчислення розміру пенсій, а саме:
- заробітна плата з січня 1992 року до січня 1997 року кожного року збільшується на коефіцієнт, що визначається як частка від ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за січень 1997 року на середньомісячну величину середньої заробітної плати зазначених працівників за відповідний рік (період року), з якого обчислюється пенсія;
- заробітна плата за період до 1 січня 1992 року, обчислена відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 20.07.1992 № 395 та від 13.01.1993 № 16, збільшується на коефіцієнт, що визначається як частка від ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за січень 1997 року на середню заробітну плату зазначених працівників, з урахуванням якої коригувалася заробітна плата відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України від 20.07.1992 № 395.
Згідно статті 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум на які відповідно до законодавства, що, діяло раніше нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати, з якої сплачувалися зазначені внески, - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788), і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати, з якої сплачувались внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати для обчислення пенсії враховуються суми виплат, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону № 1788 і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плата в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати для обчислення пенсії встановлюється постановою Кабінет Міністрів України від 20.04.2005 № 306.
Згідно первинної довідки МСЕК серії ДОН-04 № 028853 Вам була встановлена II група, як особі з інвалідністю, внаслідок захворювання отриманого в період проходження військової служби, на період з 25.10.2004 безстроково.
Вважаючи протиправною відмову у нарахуванні та виплаті вчасно непризначеної та не отриманої пенсії по інвалідності, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати.
Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Отже, законом передбачено, що пенсія це саме виплата, яку отримує особа, а знаходження пенсіонера на обліку передбачає здійснення пенсійних виплат.
Згідно із ст. 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Так, згідно із статтями 42, 44, 45 Закону № 1058-IV призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом ПФУ за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії.
При цьому, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
Згідно п.1.1 Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Зокрема згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Абзацом 1 пункту 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Як зазначено позивачем у позовній заяві, 06.11.2023 року він звернувся до відповідача із заявою щодо визнання періоду встановлення інвалідності та права на пенсійні виплати як інваліду війни з періоду встановлення інвалідності (умови ст.2, 8, 26 Закону №2262).
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути вмотивованим.
Тобто, у даному випадку за заявою позивача фактично про перерахунок пенсії із визнанням періоду встановлення інвалідності надано лист про розгляд звернення (про розгляд заяви), проте, вмотивованого рішення про перерахунок або відмову в перерахунку пенсії прийнято не було, не зазначено про зарахування (визнання) періоду встановлення інвалідності зазначеного позивачем або про відмову в такому зарахуванні (визнанні). У листі направленому позивачу фактично йде констатація певних умов, зазначено розрахунок вже призначеної пенсії, без прийняття відповідного рішення, як це визначено Законом.
Отже, на думку суду, відповідач, як уповноважений орган, діяв не у спосіб, визначений законом, тому така його поведінка не може вважатися правомірною.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, з урахуванням довідок МСЕК Сер ДОН - 04 № 028853 , свідоцтва про хворобу № № 801/2019 від 27.04.1964 р., висновків ВЛК від 1970, 1983 років, здійснити відповідні розрахунки та виплатити ОСОБА_1 як інваліду війни 2 групи не отримані вчасно пенсійні виплати за ушкоджене здоров`я, з періоду встановлення інвалідності у відповідності до умов ст.2, 8, 26 ЗУ 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», суд зазначає наступне.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії із визнанням періоду встановлення інвалідності та права на пенсійні виплати як інваліду війни з періоду встановлення інвалідності (умови ст.2, 8, 26 Закону №2262) від 06.11.2023 року по суті із прийняттям вмотивованого рішення.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Суд враховує норми ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, у відповідності до якої подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч.4 ст.189 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач у справі відзив на позовну заяву не подано без поважних причин, суд вважає за необхідне, кваліфікувати такі дії відповідача, як визнання позову.
За вказаних обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити частково.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко