Справа № 400/13987/23
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 р. справа № 400/13987/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачці грошової компенсації за невикористані 46 діб щорічної основної оплачуваної чергової відпустки, а саме: за 2017 р. в кількості 16 діб, за 2018 р. в кількості 9 діб, за 2019 р. в кількості 21 доба та індексації грошового забезпечення за період з 07.11.15 р. до 01.11.17 р.;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачці грошову компенсацію за 46 діб щорічної основної оплачуваної чергової відпустки, а саме: за 2017 р. в кількості 16 діб, за 2018 р. в кількості 9 діб, за 2019 р. в кількості 21 доба та індексації грошового забезпечення за період з 07.11.15 р. до 01.11.17 р.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 24.09.20 р. її наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області було звільнено з служби в поліції через хворобу, однак в наказі про звільнення не зазначено про виплату їй грошової компенсації за невикористані 46 діб щорічної основної оплачуваної чергової відпустки, а саме: за 2017 р. в кількості 16 діб, за 2018 р. в кількості 9 діб, за 2019 р. в кількості 21 доба та індексації грошового забезпечення за період з 07.11.15 р. до 01.11.17 р. не було виплачено. Таку бездіяльність відповідача позивачка вважає протиправною, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки проведено відповідно до вимог Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських", затвердженого наказом МВС України від 06.04.16 р. № 260, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський мав відповідно до чинного законодавства на день звільнення зі служби. Закон України "Про Національну поліцію" та Порядок № 260 не містять положення щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток за попередні роки. Також, відповідач зауважив, що обов`язковою умовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпустку є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Дні основної та додаткової відпустки поліцейського, передбаченого ЗУ «Про Національну поліцію», що залишись не використаними за 2017 р. в кількості 16 днів, за 2018 9 днів, 2019 р. 21 день в наказі № 496 о/с від 21.09.20 р. не визначались як такі, що підлягають грошовій компенсації. Позивач не просить внести зміни до наказу про звільнення. Відтак, підстави для виплати компенсації за невикористані дні відпустки відсутні. Щодо невиплати індексації грошового забезпечення за спірний період відповідач зазначив, що до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.03 р. № 1078 (далі - Порядок № 1078), внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.17 р. № 782, які вступили в дію з 24.10.17 р., та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення, власне тому її виплата здійснюється з 01.11.17 р., а тому твердження позивача є необґрунтованими.

Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Позивачка проходила службу в Головному управління Національної поліції в Миколаївській області з 07.11.15 р. до 24.09.20 р.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 24.09.2020 позивачку звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу).

Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив надати довідку щодо залишку невикористаних щорічних чергових та додаткових відпусток, розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки за весь час служби, виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки (чергової та додаткової) за весь час служби позивача, а також виплату індексації грошового забезпечення за період з 07.11.15 р. до 01.11.17 р.

Листом від 27.10.23 р. відповідач повідомив, що 46 діб відпусток не були використані у минулих роках (2017-2019 р.р.), але грошова компенсація за їх невикористання не підлягає виплаті, оскільки не передбачена Законом України «Про Національну поліцію». Також, зазначено про відсутність підстав для виплати індексації грошового забезпечення за спірний період.

Через невиплату позивачці компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки та індексації грошового забезпечення, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначено Законом України "Про відпустки" від 15.11.96 р. № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР).

Статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

У свою чергу, Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.15 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1 - 4 ст. 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч. ч. 9, 10 та 11 вказаної статті, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 94 Закону № 580-VII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Разом з тим, критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських передбачені Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.16 р. № 260 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із абз. 7 і 9 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особа не може бути позбавлена такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, наведені у статті 92 Закону № 580-VIII, із аналізу якої слідує, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Таким чином, законодавством не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Відтак, із наведеного вбачається, що у наступному календарному році, у тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що реалізується, у тому числі, шляхом отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними у році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.02 р. № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч. ч. 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП та Закону № 504/96-ВР, яким передбачено право працівника у разі звільнення на виплату грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Також, у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Таким чином, положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за усі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 7 травня 2020 р. у справі № 360/4127/19.

Суд відхиляє позицію відповідача, викладену у відзиві, відповідно до якої питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським при звільненні урегульовані спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а тому виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 19.01.21 р. у справі № 160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого у зазначеному вище рішенні суду та підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Аналогічні висновки висловлені судовою палатою Верховного Суду також у постановах від 04.02.21 р. у справі № 160/5393/19, від 31.03.21 р. у справі № 320/3843/20, від 26.05.21 р. у справі № 360/1362/20.

Також суд критично оцінює доводи відповідача про те, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення, а наказ про звільнення позивачки від 24.09.20 р. не містить цих відомостей, оскільки така поведінка відповідача свідчить про порушення ним вимог чинного законодавства, зокрема, положень Порядку № 260 та містить ознаки протиправної бездіяльності відповідача. Крім того, відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу про звільнення позивачки щодо зазначення кількості діб невикористаної відпустки.

Таким чином, при звільненні зі служби в поліції позивачка мала право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки.

Однак відповідач протиправно не виплатив позивачці таку компенсацію при звільненні.

Щодо кількості днів невикористаних відпусток за період 2017-2019 р.р., за які позивачці не нарахована та невиплачена грошова компенсація, то вона відповідає заявленим у позовних вимогах, підтверджується листом відповідача на адвокатський запит і складає в загальній кількості 46 діб.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги щодо визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачці грошової компенсації за невикористані дні відпусток тривалістю 46 діб є обґрунтованими, і належним способом захисту порушеного права позивача є обраний позивачем, шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачці грошової компенсації за не використані дні відпустки в кількості 46 діб щорічної основної оплачуваної чергової відпустки, а саме: за 2017 р. в кількості 16 діб, за 2018 р. в кількості 9 діб, за 2019 р. в кількості 21 доба.

Щодо невиплати позивачці індексації грошового забезпечення за період з 07.11.15 р. до 01.11.17 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно абз. 4 частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Приписи частини шостої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначають, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За правилами частини першої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 1 січня 2016 р. - 103 відсотка).

Згідно частини другої статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, з урахуванням змін внесених постановою КМ України від 18 жовтня 2017 р. № 782 (далі - Порядок №1078).

За приписами п. 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом п.4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Згідно з пунктом 11 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Як вже було зазначено, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 1 січня 2016 р. - 101 відсоток).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - з місяця введення в дію (опублікування) Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п.4 Порядку).

Відповідно до п.6 Порядку, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 р. у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи із служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26.04.23 р. у справі № 420/19450/21, який враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, згідно відомостей про грошове забезпечення позивача, наявних в матеріалах справи, за період з 07.11.15 р. до 01.11.17 р. індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, що також не заперечується відповідачем. Зазначене свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та з урахуванням викладеного, вказана вимога не обмежується будь-яким строком.

Суд зазначає, що є помилковими посилання відповідача, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 01.11.17 р. - після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 р. № 782 "Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення", якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, після слова "військовослужбовців" доповнено словом "поліцейських". Адже індексація прямо передбачена положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачці індексації грошового забезпечення за період з 07.11.15 р. до 01.11.17 р. є протиправними і належним способом захисту є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.15 р. до 01.11.17 р.

З огляду на вищевикладене, у суду маються підстави для задоволення позовних вимог.

Судовий збір у справі відсутній, оскільки позивачка згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ), задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані 46 діб щорічної чергової відпустки, а саме: за 2017 р. в кількості 16 діб, за 2018 р. в кількості 9 діб, за 2019 р. в кількості 21 доба.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані 46 діб щорічної чергової відпустки, а саме за 2017 р. в кількості 16 діб, за 2018 р. в кількості 9 діб, за 2019 р. в кількості 21 доба.

4. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 07.11.15 р. до 01.11.17 р.

5. Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.15 р. до 01.11.17 р.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз