Справа № 460/6314/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/6314/20 пров. № А/857/8800/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дудар О.М.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи м.Рівне 16 лютого 2022 року, у справі № 460/6314/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В :

31.08.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив з врахуванням заяви про частково відмову від позову визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.05.2013 №126 в частині утримання майора ОСОБА_1 поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 15.03.2021 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.05.2013 №126 в частині утримання ОСОБА_1 поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 скасовано та направлено справу в цій частині для продовження розгляду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту наказів Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30травня 2013 року №298 (по особовому складу) та військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.05.2013 №126 (по стройовій частині), звільнення позивача із займаної посади та призначення на нову здійснено саме наказом від 30 травня 2013 року №298 та у зв`язку з проведенням організаційних заходів. Суд першої інстанції заначив, що зміна правових відносин щодо ОСОБА_1 , - військовослужбовця, який проходив військову службу за контрактом, відбулася на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30 травня 2013 року №298 (по особовому складу). Суд першої інстанції зауважив, що зазначений наказ не містить вказівки на дату, з якої відбулося призначення ОСОБА_1 на посаду офіцера відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України. Аналізуючи пункт 116 Положення №1153/2008 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що військовослужбовець може бути зарахований в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого його службового використання з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду). Таким чином, чинні на момент виникнення спірних правовідносин нормативно-правові акти не передбачали виведення військовослужбовців за наявності підстав наказами по стройовій частині поза штат. Суд першої інстанції виснував, що тимчасове утримання майора ОСОБА_1 поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_3 є протиправним, а пункт 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.05.2013 №126 (по стройовій частині) не відповідає встановленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, прийнятий не на підставі та у спосіб, що визначені законодавством України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_4 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в ході розгляду справи суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого зроби хибні висновки. Скаржник вказує, що військовослужбовець може бути зарахований в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого його службового використання з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду). На думку скаржника, тимчасове утримання майора ОСОБА_1 поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_5 є правомірним, та відповідно пункт 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.05.2013 №126 (по стройовій частині) відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, зазначив, що оскільки чинним законодавством не встановлено механізму виведення військовослужбовця «поза штат», а лише встановлена можливість зарахування такого у розпорядження наказом по особовому складу, а відтак апеляційна скарга є безпідставна.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.12.2009 №276 (по стройовій частині) капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.12.2009 №764 на посаду заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , 25.12.2009 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.12.2009 №278 (по стройовій частині) капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.12.2009 №764 на посаду заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , наказано вважати таким, що 29.12.2009 справи по посаді прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Надалі, між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, який набрав чинності з 18 серпня 2010 року. Строк дії контракту п`ять років.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.05.2013 №298 (по особовому складу) майора ОСОБА_1 , заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 , призначено офіцером відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.05.2013 №126 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 , заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з Директивою Міністра оборони України від 19 лютого 2013 року №Д-322/1/3дск «Про проведення організаційних заходів з місцевими органами військового управління Сухопутних військ Збройних Сил України у 2013 році» наказано вважати таким, що справи та посаду здав, та з 31 травня 2013 року тимчасово утримувати поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.06.2013 №132 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 , який знаходився поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.05.2013 №298 на посаду офіцера відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, наказано вважати таким, що справи та посаду здав, 08 червня 2013 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення і направлено для подальшого проходження військової служби у штаб ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної рішення від 16 лютого 2022 року, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення військових посад, на вакантні посади в першу чергу призначаються військовослужбовці, які згідно із законодавством належать до категорій громадян, що користуються переважним правом залишення на службі чи першочерговим правом призначення на вакантні посади. Призначення всіх інших військовослужбовців здійснюється після вирішення питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.

Згідно з підпунктом 1 пункту 116 Положення №1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо подальшого службового використання вивільнених військово-службовців.

Також, приписами пункту 116 Положення №1153/2008 встановлено, що військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Відповідно до пункту 117 Положення №1153/2008, призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Так, як це встановлено судом першої інстанції, Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.05.2013 №298 (по особовому складу) майора ОСОБА_1 , заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 , призначено офіцером відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.05.2013 №126 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 , заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з Директивою Міністра оборони України від 19 лютого 2013 року №Д-322/1/3дск «Про проведення організаційних заходів з місцевими органами військового управління Сухопутних військ Збройних Сил України у 2013 році» наказано вважати таким, що справи та посаду здав, та з 31 травня 2013 року тимчасово утримувати поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.06.2013 №132 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 , який знаходився поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.05.2013 №298 на посаду офіцера відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, наказано вважати таким, що справи та посаду здав, 08 червня 2013 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення і направлено для подальшого проходження військової служби у штаб ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується скаржником в апеляційній скарзі, звільнення позивача із займаної посади та призначення на нову здійснено саме наказом від 30 травня 2013 року №298 та у зв`язку з проведенням організаційних заходів. Таким чином, зміна правових відносин щодо позивача - військовослужбовця, який проходив військову службу за контрактом, відбулася на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30 травня 2013 року №298 (по особовому складу).

Також, як це правильно зазначив суд першої інстанції, скаржник не заперечує, що вказаний наказ не містить вказівки на дату, з якої відбулося призначення позивача на посаду офіцера відділу оперативної підготовки оперативного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Проте ключовим у цих правовідносинах є питання правомірності видачі організаційно-розпорядчого наказу щодо звільнення позивача з посади, а саме в частині подальшого проходження ним служби.

Так відповідач зазначає, що спірний наказ відповідає вимогам чинного законодавства, проте на переконання суду апеляційної інстанції відповідач ототожнює поняття «зарахований в розпорядження особи, яка має право призначати на посаду», як це передбачено Положенням №1153/2008 та «тимчасове утримання військовослужбовця поза штатом».

Оскільки чинне законодавство такого поняття як «тимчасове утримання військовослужбовця поза штатом» не визначає, а відтак така словесна конструкція не підлягає до використання у наказах відповідних командирів (начальників) військових частин, у списках якої перебувають військовослужбовці.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на вимоги Положення №1153/2008, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскільки чинні на момент виникнення спірних правовідносин нормативно-правові акти не передбачали утримання військовослужбовців за наявності підстав наказами по стройовій частині поза штатом, а відтак відповідач як суб`єкт владних повноважень виносячи спірний наказ вимоги ч.2 ст.2 КАС України не дотримав, що є підставою визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.05.2013 №126 в частині утримання майора ОСОБА_1 поза штатом ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 460/6314/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко