Справа № 460/22741/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/22741/23 пров. № А/857/24745/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року (головуючий суддя Щербаков В.В.) ухвалене у м. Рівне, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 460/22741/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (надалі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача яка полягає в обчисленні розміру пенсії без встановлення доплати до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 відсоток заробітку за кожен рік роботи понад 20 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) в редакції, чинній до 01.10.2017; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 відсоток заробітку за кожен рік понад 20 років стажу, встановлений частиною 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ в редакції, чинній до 01.10.2017, за шість останніх місяців з дати надходження до суду з подальшими щомісячними виплатами (без кінцевої дати таких виплат).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 в задоволенні позову відмовлено.

Суд зазначив, що спірні відносини виникли у вересні 2023, оскільки з відповідною заявою позивач звернулася 18.09.2023. На цей час Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» до частини 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ було внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за Списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ці норми є такими, що розповсюджуються на правовідносини, які виникли або тривали на час набрання ними чинності. Зважаючи на те, що надбавки за понаднормативний стаж відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону 2148-VIII позивач не мав, питання щодо її призначення повинно було вирішуватися за законодавством, що діяло на час подання заяви, тобто 18.09.2023. Аналогічну правову позицію було висловлено постановою Верховного Суду від 06 вересня 2023 у справі №300/2091/21. Тобто на підставі ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ з урахуванням змін, внесених Законом № 2148-VIII від 03.10.2017. Відповідно до цієї правової норми у редакції, що діяла на час її реалізації, умовою призначення надбавки за понаднормативний стаж є призначення пенсії на умовах ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач, щодо якого не дотримано цієї умови, не має права на отримання надбавки за понаднормативний стаж.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскільки пенсія позивачу не призначається вперше, а належить до перерахунку, то на неї не поширюється норма вказана судом. Вважає, що Порядок № 22-1 не є законом, а по суті внутрішнім документом і не охоплює всього порядку звернення громадян, зокрема відповідно до Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації», в яких визначено право позивача на звернення, а не обов`язок такого звернення. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача, отримуючи пенсію за віком.

Згідно посвідчення позивач має статус громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), відповідно має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо обчислення розміру пенсії без встановлення доплати до пенсії відповідно до ч.2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ, в редакції, чинній до 01.10.2017, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(далі як і раніше - Закон № 796-XII).

Відповідно до п.2 ст.56 Закону № 796-XII, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за Списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачка у позові та відповіді на відзив зазначає, що вона 18.09.2023 усно зверталась до відповідача по суті заявленого позову, де у відповідь отримала письмовий перерахунок пенсії від 18.09.2023, з усним повідомлення про те, що їй уже проводиться нарахування і виплата за понаднормовий стаж. Факт звернення до відповідача підтверджується наданим відповідачем протоколом перерахунку пенсії від 18.09.2023, який додано до позову (а.с. 1 - 2, 19 -24)

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній протокол перерахунку пенсії від 18.09.2023, на який покликається позивачка. Натомість, до позову долучено рішення за №01 від 19.04.2023 (а.с. 3) про перерахунок пенсії.

Також, не заслуговує на увагу апеляційного суду покликання позивачки в апеляційній скарзі, що вдруге, звернулась до відповідача письмово 18.10.2023 на що отримала відповідь від 27.10.2023, оскільки таке мало місце в процесі розгляду справи і не було підставою звернення до суду з цим позовом.

Апеляційний суд приймає до уваги твердження відповідача про те, що позивач не зверталась до органів Пенсійного фонду письмово із проханням нарахувати та виплатити підвищення до пенсії відповідно до Закону № 796-ХІІ, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії, передбаченого положеннями частиною 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ , а, відтак, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог та дійшов висновку про передчасність звернення позивача до суду з цим позовом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 травня 2024 у справі № 140/25972/23.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (додаток 3) визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Разом з тим, дане не позбавляє ОСОБА_1 права звернення до відповідача із заявою про нарахування та виплату доплати до пенсії відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову однак, неправильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення у справі, що відповідно до ч.4 ст.317 КАС України є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 460/22741/23 змінити, з підстав викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар