Справа № 380/16815/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/16815/23 пров. № А/857/25366/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 380/16815/23 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кисильовою О.Й. в м. Львові в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії відповідача про відмову у звільненні позивача з військової служби, зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_2 у звільненні з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII).

Зобов`язано відповідача вирішити питання про звільнення позивача із військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що надані позивачем документи не підтверджують наявність у неї підстав для звільнення з військової служби.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача, який приймав участь у судовому засіданні, заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Крім того, представник відповідача надав суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин, з огляду на положення частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання представника апелянта не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Відповідно до витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.05.2020 № 118 старшина ОСОБА_2 , призначена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.05.2020 № 99-РС на посаду діловода бронетанкової служби технічної частини, яка прибула з ІНФОРМАЦІЯ_1 , місто Яворів, з 29.05.2020 зарахована до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і вважається такою, що з 29.05.2020 справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків.

Згідно із свідоцтвом про народження від 03.06.1965 серії НОМЕР_2 матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_4 .

16.07.1985 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений шлю, після укладення якого присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_6 , дружині ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 16.07.1985 серії І НОМЕР_3 .

Як слідує зі змісту медичного висновку ЛКК Комунального некомерційного підприємства « 3-я міська поліклініка м. Львова» від 30.05.2023 № 502, ОСОБА_4 за станом здоров`я згідно з діагнозом потребує помічника, та постійного стороннього догляду.

27.06.2023 ОСОБА_2 звернулася до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортом, у якому просила звільнити її з військової служби у запас на підставі абзацу 3 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. До рапорту від 27.06.2023 позивач долучила: копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію паспорту ОСОБА_4 , копію висновку ЛКК від 30.05.2023, копію виписки з медичної карти амбулаторного хворого № 45, копію свідоцтва про одруження.

05.07.2023 відповідач надав позивачу лист-відповідь № 9794вих за результатами розгляду рапорту ОСОБА_2 від 27.08.2023, в якій зазначив, що відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу» (далі Постанова № 413) довідка лікарсько-консультативної комісії може надаватись стосовно осіб, які не досягли 18 років, а стосовно осіб, які є старшими 18 років - необхідна довідка медико-соціальної експертної комісії.

Також відповідач вказав, що з проведеного ретельного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК слідує, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Разом з тим, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько - консультативної комісії.

Відтак, відповідач стверджує, що норми Закону № 2232-XII та Постанови № 413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення Постанови № 413 конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду. Для вирішення питання стосовно звільнення з військової служби за мобілізації у Збройних Силах України необхідно долучити медичний висновок медико-соціальної експертної комісії.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у звільнені з військової служби, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом № 2232-ХІІ, норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

У свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Так, абзацом 4 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII визначені сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), коли контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, звільняються з військової служби.

До таких обставин законодавцем віднесено, зокрема необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Відповідно до статті 26 Закону № 2232-ХІІ, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 № 618, Постановою № 413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі Перелік № 413).

Так, Переліком № 413 передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача, за станом здоров`я згідно з діагнозом потребує помічника, та постійного стороннього догляду.

Через наявність таких сімейних обставин позивач звернулася до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби, проте відповідач відмовив у задоволенні цього рапорта.

Спірним у даному випадку, як вірно зазначив суд першої інстанції, є питання допустимості висновку ЛКК від 30.05.2023 № 502 для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю позивача та її звільнення із військової служби за сімейними обставинами.

Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі Положення № 1317) визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

За правилами пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Підпунктом 1 пункту 11 вказаного Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Таким чином, аналіз норм Положення № 1317 дає суду підстави для висновку, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності. Комісія, у свою чергу, при встановленні особі інвалідності, також встановлює, чи потребує така особа в стороннього нагляду, догляду або допомоги чи реабілітації.

При цьому, суд відмічає, що Положення № 1317 не наділяє медико-соціальні експертні комісії надавати довідки про потребу в постійному сторонньому догляді особам, яким інвалідність не встановлена.

У свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Із аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.

Умова про підтвердження потреби у постійному сторонньому догляді за хворими батьками висновком ЛКК для звільнення з військової служби за сімейними обставинами передбачена абзацом 4 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що норми Закону № 2232-XII мають вищу юридичну силу у застосуванні до спірних правовідносин на відміну від Постанови № 413.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність відмови відповідача звільнити позивача з військової служби та, що її (позивача) порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача вирішити питання про звільнення ОСОБА_2 .

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_4 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 380/16815/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 13.06.24