Справа № 360/474/24
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/474/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2024 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Гребенара Олексія Володимировича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 36 від 08.04.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою про призначення пенсії від 30.03.2024 року із зарахуванням до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 12.05.1995 по 26.08.1997.

В обґрунтування вимог зазначено, що 30.03.2024 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням електронного підпису позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (звернення № 178).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області № 36 від 08.04.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням 50 річного віку та відповідно з пунктом 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з не підтвердженням статусу внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається із рішення, відповідачем були встановлені: дата народження позивача 11.01.1974 та його вік 50 років. Страховий стаж позивача становить 22 роки 3 місяці 11 днів, а з урахуванням пільгового обчислення становить 37 років 8 днів. Пільговий стаж за Списком № 1 становить 15 років 4 місяці 14 днів, а пільговий стаж на роботах підземних професій за Постановою 202 (25) становить 4 роки 1 місяць 20 днів.

За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 12.05.1995 по 26.08.1997 згідно записів трудової книжки від 24.06.1991 НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства. Зазначено, що особа матиме право на пенсійну виплату при наданні підтверджуючої довідки про статус внутрішньо переміщеної особи.

Представник позивача вважає, що відповідачем необґрунтовано та з порушенням норм законодавства не здійснено зарахування до загального стажу роботи позивача періоду його роботи з 12.05.1995 по 26.08.1997 та відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на не підтвердження у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи та недосягненням 50 річного віку, а тому вважає рішення протиправним, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 09 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 968,96 грн за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення вимог з огляду на таке.

Позивач 30.03.2024 звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення (перерахунку) пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області винесено рішення 08.04.2024 № 36 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з не підтвердженням статусу внутрішньо переміщеної особи.

За результатами розгляду докуменів позивача встановлено, що його страховий стаж становить 22 роки 3 місяці 11 днів, страховий стаж з урахуванням пільгового обчислення за Списком №1 становить 37 років 8 днів. Пільговий стаж за Списком №1 становить 15 років 4 місяці 14 днів. Пільговий стаж на роботах підземних професій за Постановою 202(25) становить 4 роки 1 місяць 20 днів.

Відповідач зазначає, що за доданими документами до пільгового стажу роботи, який визначений статею 114 Закону, зараховано всі періоди відповідно до поданих документів, а позивач матиме право на пенсійну виплату при наданні підтверджуючої довідки про статус внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач зазначає, що його рішення є правомірним та вмотивованим, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.

Крім того, встановлення зобов`язання призначити та виплатити пенсію, без перевірки пенсійним органом дотримання заявником усіх визначених законом

умов, є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 30.03.2024 звернувся через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком у відовідності до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За наслідками розгляду заяви позивача про призначання пенсії від 30.03.2024 та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії від 08.04.2024 № 36.

У рішенні зазначено, що частиною другою статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список № 1) визначено, що необхідний для призначення пенсійний вік становить 50 років, необхідний пільговий стаж становить 10 років, необхідний страховий стаж - 25 років.

Вік заявника - 50 років.

Страховий стаж становить 22 роки 3 місяці 11 днів.

Страховий стаж з урахуванням пільгового обчислення особи становить 37 років 8 днів.

Пільговий стаж особи за Списком №1 становить 15 років 4 місяці 14 днів. Пільговий стаж на роботах підземних професій за Постановою 202(25) становить 4 роки 1 місяць 20 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 12.05.1995 по 26.08.1997, згідно записів трудової книжки від 24.06.1991 НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва підприємства.

До страхового стажу не зараховано період роботи з 13.10.2014 по 19.10.2014, згідно записів трудової книжки від 24.06.1991 НОМЕР_1 , оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків. До страхового стажу не зараховано періоди з 01.04.2017 по 24.09.2018, з 01.10.2018 по 30.04.2020, з 01.05.2020 по 11.06.2020, згідно записів трудової книжки від 24.06.1991 НОМЕР_1 , оскільки записи зроблені підприємствами, які знаходяться на тимчасово окупованій території, а згідно частиною 3 статті 9 Закону України „ Про забезпечення прав і свобод громадян правовий режим на тимчасово окупованій території України будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, непередбаченому Законом. Частиною 3 статті 9 Закону України „ Про забезпечення прав і свобод громадян правовий режим на тимчасово окупованій території України передбачено, що будь-який акт ( рішення, документ), виданий такими органами чи особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

За доданими документами до пільгового стажу роботи, який визначений статею 114 Закону №1058, зараховані всі періоди відповідно до поданих документів.

Згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності.

Заявник не працює.

Особа матиме право на пенсійну виплату при наданні підтверджуючої довідки про статус внутрішньо переміщеної особи.

На підставі зазначеного відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням 50 річного віку та відповідно з пунктом 3 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з не підтвердженням статусу внутрішньо переміщеної особи.

Отже, враховуючи заявлені позовні вимоги та положення частини другої статті 9 КАС України, спірним періодом загального страхового стажу позивача є період роботи з 12.05.1995 по 26.08.1997

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 24.06.1991 містить такі записи щодо спірних періодів роботи:

- 12.05.1995 прийнято асфальтобетонщиком за 4 розрядом в АБЗ (запис №4, наказ 87-ок від 12.05.1995);

- 26.08.1997 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (запис №5, наказ №110-окк від 26.08.1997).

Зазначені записи завірені підписом посадової особи та печаткою підпиємства «Антрацитівське районне ремонтно-будівельне управління».

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.ї

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Статтею 114 Закону № 1058-ІV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ), положення якої кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Надана позивачем трудова книжка містить належним чином здійснені записи щодо його роботи у період з 12.05.1995 по 26.08.1997, а саме: наявні дати та номери наказів про прийняття та звільнення з роботи, записи засвідчені відповідною печаткою підприємства та підпписом відповідальної особи і дефектів їх вчинення не має, тобто відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58, а тому відсутня необхідність у наданні уточнюючих довідок.

Крім того, суд зазначає, що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, судом встановлено, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 12.05.1995 по 26.08.1997 на підставі записів його трудової книжки.

Щодо посилань відповідача на не підтвердження позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи суд зазначає, що позивач як громадянин України відповідно до статті 46 Конституції України має право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, а конституційне право позивача не може бути поставлено у залежність від місця його реєстації чи проживання, а тому такі посилання не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії особі.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року № 21-1 (далі Порядок № 21) встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

З огляду на зазначене, рішення відповідача від 08.04.2024 № 36 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, суд зазначає, що положеннями частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається при наявності таких умов:

- після досягнення 50 років;

- за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Судом встановлено, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії позивач досяг 50 років, а його пільговий стаж за Списком №1 становить 15 років 4 місяці 14 днів, що відповідає вимогам зазначеної статті.

Однак, страховий стаж позивача становить 22 роки 3 місяці 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Враховуючи те, що судом встановлена у цьому рішенні протиправність відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 12.05.1995 по 26.08.1997 (02 роки 03 місяці 14 днів), зазначений період підлягає зарахуванню до вже наявного у позивача стажу у 22 роки 3 місяці 11 днів. Проте навіть після його зарахування страховий стаж позивача є меншим за встановлений мінімальний страховий стаж, який повинен становити 25 років, а саме: 24 роки 06 місяців 25 днів (22 роки 3 місяці 11 днів + 02 роки 03 місяці 14 днів).

Таким чином, після зарахування до страхового стажу періоду роботи з 12.05.1995 по 26.08.1997 страховий стаж позивача є меншим ніж 25 років, а тому відсутні підстави для призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та задоволення позовних вимог в цій частині.

За встановлених в цій справі обставин, з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин та меж заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Ухвалою суду від 09.05.2024 відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 968,96 грн за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення в даній справі.

З огляду на те, що позов підлягає частковому задоволенні, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн підлягають стягненню до Державного бюджету України по 484,48 грн з кожного зі сторін.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: 10003, місто Житомир, вулиця О. Ольжича, будинок 7, ) про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.04.2024 № 36 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.05.1995 по 26.08.1997 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 30.03.2024 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 до Державного бюджету України судовий збір у сумі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області до Державного бюджету України судовий збір у сумі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця