Справа № 520/14873/23
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 червня 2024 року № 520/14873/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61057, ) визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2020 року по дату його звільнення за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії;

-зобов`язати Головного управління ДФС у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди:

-з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії,

-з 01.01.2021 року по 14.09.2021 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

-зобов`язати Головного управління ДФС у Харківській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 01.01.2020 по день фактичної виплати перерахованих сум грошового забезпечення.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції на різних посадах у різних податкових органах областей України з 16.09.1999 року по 14.09.2021 року, що вбачається з копії трудової книжки та копії послужного списку.

Зі служби позивач звільнений з 14.09.2021 року, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу протидії злочинів у сфері обігу товарів підакцизної групи Управління боротьби з фінансовими злочинами ГУ ДФС у Харківській області та, маючи спеціальне звання полковник, що вбачається з наказу ГУ ДФС в Харківській області від 13.09.2021 року №249-о.

Звернувшись за правовою допомогою щодо правильності обрахунку його грошового забезпечення позивачем з`ясовано, що таке з 01.01.2020 року по дату його звільнення виплачувалось у неналежному розмірі, що є протиправною бездіяльністю відповідача.

Так, при обрахунку сум грошового забезпечення Позивача, відповідач керувався приписами ПКМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» зі змінами, які були внесені ПКМУ від 21.02.2018 року № 103, в контексті положень Наказу Міністерства фінансів України від 17.07.2018 року № 616 щодо порядку виплати грошового забезпечення рядового та начальницького складу податкової міліції виключно в розрізі додатків 9-11 ПКМУ від 30.08.2017 року № 704 та незмінності посадових окладів, виходячи з ієрархії делегування повноважень на встановлення таких окладів певним податковим управлінням певних адміністративно територіальних одиниць.

На думку позивача, відповідач повинен був нараховувати та виплачувати Позивачу грошове забезпечення з 01.01.2020 року по дату його звільнення за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, що передбачено п.4 ПКМУ від 30.08.2017 року № 704 в редакції, яка діяла до змін, внесених ПКМУ від 21.02.2018 року № 103, які скасовані у судовому порядку в рамках розгляду справи № 826/6453/18 та, виходячи з відсутності з 01.01.2020 застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року .

Початок періоду, з 01.01.2020 обумовлений тим, що саме з 01.01.2020 положення п.4 постанови №704 в редакції ПКМУ від 21.02.2018 року № 103, в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили (ЗУ Про Державний бюджет України на 2020, 2021 роки тощо).

Із зазначеного питання позивач звернувся до відповідача, однак отримав лист з відмовою у перерахунку його грошового забезпечення.

У вказаному листі відповідач посилається на: положення ПКМУ від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» зі змінами, які були внесені ПКМУ від 21.02.2018 року № 103, щодо делегування порядку виплати грошового забезпечення та начальницького складу податкової міліції Міністерству фінансів України, яким видано відповідний Наказ від 17.07.2018 року № 616 щодо визначення посадових окладів чітко у розмірах та виключно, згідно додатків 9-11 до ПКМУ від 30.08.2017 року № 704 та викладених у штатних розписах відповідних органів ДФС, з посиланням на штатний розпис ГУ ДФС в Харківській області в призмі незмінності названих окладів; відсутності в комісії з реорганізації ГУ ДФС будь-якої інформації про проходження позивачем служби в органах податкової міліції; відсутності відповідних видатків на утримання ДФС (яка перебуває в процесі реорганізації) та її територіальних органів.

Позивач не згоден зі вказаною бездіяльністю, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ч.4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 року № 616 (дата реєстрації в Мінюсті 16.08.2018 року за № 928/32380) затверджено Інструкцію щодо порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції.

Пункт 3 розділу І Інструкції кореспондується з положеннями частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно п.1 розділу ІІ Інструкції, посадові оклади особам начальницького складу податкової міліції встановлюються залежно від займаних ними посад у розмірах, установлених додатками 9-11 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 704) та визначених у штатних розписах відповідних органів ДФС, з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно п.1 розділу ІІІ Інструкції, оклади за спеціальним званням особам рядового та начальницького складу податкової міліції встановлюються у розмірах, визначених додатком 14 до постанови № 704 (з урахуванням пункту 4 постанови № 704), з дня присвоєння спеціального звання Указом Президента України або наказом органу ДФС, або наказом навчального закладу ДФС відповідно до Указу Президента України від 21 березня 2002 року № 277 «Про переліки посад військовослужбовців і працівників правоохоронних органів, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - постанова № 114).

Решта розділів Інструкції присвячена, у тому числі, щомісячним додатковим видам грошового забезпечення та одноразовим додатковим видам грошового забезпечення, розмір яких залежить від розміру основних видів грошового забезпечення, зокрема посадового окладу. Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року прийнято Постанову № 704 «Про грошове забезпечення «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі Постанова №704).

Вказаною постановою встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Дана норма є загальною та застосовується до абсолютно всіх груп осіб рядового та начальницького складу ( цивільного захисту, служби безпеки, податкової міліції, національної гвардії тощо), оскільки містить в собі градацію тарифних коефіцієнтів відповідно до конкретного тарифного розряду.

А вже віднесення тієї чи іншої посади до того чи іншого тарифного розряду визначено в інших додатках відповідно до конкретного відомства осіб рядового чи начальницького складу ( для податкової міліції це додатки 9-11).

Отже, сукупно, виходячи зі статусу позивача особа рядового чи начальницького складу податкової міліції, на позивача розповсюджуються як спеціальні додатки 9-11 (саме щодо податкової міліції) , так і загальні 1,14 ( розповсюджуються на всіх осіб рядового та начальницького складу) та, застосовується механізм обчислення грошового забезпечення за п.4 постанови №704.

Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої, зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Відтак, на момент набрання чинності постановою №704, що відбулось 01.03.2018 року, пункт 4 було викладено в редакції змін, згідно із пунктом 6 постанови №103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Таким чином, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас, Законом України від 05.10.2000 №2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон №2017-III) визначено правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У той же час, згідно приписів статті 6 Закону №2017-III базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3). Застосування цих нормативних актів у подібних правовідносинах вже було предметом розгляду у Верховному Суді.

Зокрема, у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21. Як вже зазначалось вище, приписами ч.4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили. Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон № 294-IX) та Закон України від 15.12.2020 №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (далі Закон №1082-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року на 2020, 2021 роки, відповідно, не містять.

Отже, положення пункту 4 постанови №704 в редакції ПКМУ від 21.02.2018 року № 103, в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили. У справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Враховуючи вищевикладене, з 01.01.2020 положення п.4 постанови №704 в редакції ПКМУ від 21.02.2018 року № 103, в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу Законам №294-IX та №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік), що, у свою чергу, впливає також на розмір додаткових видів грошового забезпечення.

При цьому, встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року.

Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Підсумовуючи наведене, у зв`язку з набранням чинності Закону України від 14.11.2019 №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та Закону України від 15.12.2020 №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік", відповідач повинен був привести розмір грошового забезпечення Позивача, обрахувавши такий за правилами п.4 ПКМУ №704 у сукупності та відповідності Законам №294-IX з 01.01.2020 по 31.12.2020 та №1082-IX з 01.01.2021 по 14.09.2021 (дата звільнення Позивача).

Судом встановлено, що вказаних дій відповідачем вчинено не було, що є протиправною бездіяльністю відповідача, яка обмежує права позивача в отриманні належних йому сум грошового забезпечення.

Щодо підстав відмови, викладених у листі відповідача, такі є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з зазначеного листа, підставами відмови відповідач зазначає чітку визначеність та незмінність посадових окладів та окладів за спеціальним званням, які нормативно встановлені додатками 9-11 до ПКМУ від 30.08.2017 року № 704, що передбачено Наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 року № 616, а також, відсутність доказів проходження позивачем служби та відсутність бюджетних асигнувань.

Водночас, на думку суду, відповідач протиправно залишає поза увагою наступні моменти, які є ключовими при вирішенні спірних правовідносин:

Дійсно, тарифні розряди осіб рядового та начальницького складу податкової міліції чітко визначені за відповідними посадами у додатках 9-11 до ПКМУ від 30.08.2017 року № 704, зазначені приписи вказані як у названих додатках так і у положеннях п.1 розділу ІІ Інструкції, однак, при розрахунку посадового окладу враховуються також відповідні тарифні коефіцієнти, які нормативно прирівняні до відповідних тарифних розрядів загально у додатку 1 до ПКМУ від 30.08.2017 року № 704, та до Позивача застосовується п.1 додатку до ПКМУ від 30.08.2017 року № 704.

Тарифний коефіцієнт окладу за спеціальним званням позивача визначено у додатку 14 до ПКМУ від 30.08.2017 року № 704, що узгоджується з п.1 розділу ІІІ Інструкції.

До позивача, у такому разі, при обставинах застосування, як додатків 9-11 ПКМУ від 30.08.2017 року № 704 так і додатків 1,14, застосовується механізм обчислення грошового забезпечення за п.4 ПКМУ від 30.08.2017 року № 704.

Вищеназваний механізм залежить та застосовується у відповідності до Законів №294-IX з 01.01.2020 по 31.12.2020 та №1082-IX з 01.01.2021 по 14.09.2021 (дата звільнення Позивача), оскільки редакція п. 4 ПКМУ від 30.08.2017 року № 704 зі змінами ПКМУ від 21.02.2018 року № 103 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, суперечить приписам названих законів та скасована в рамках розгляду справи № 826/6453/18 (постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, залишена без змін постановою ВС 20.10.2022, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», котрим було, серед іншого, було внесено зміни до п.4 ПКМУ від 30.08.2017 №704).

Висновок відповідача щодо незмінності посадового окладу та окладу за спеціальним званням та, як наслідок, незмінність додаткових видів грошового забезпечення ЗайченкаА.В., є, на думку суду, незаконним, позаяк грошове забезпечення позивача у 2020 та 2021 роках залежало від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами №294-IX та №1082-IX.

Відсутність в комісії з реорганізації ГУ ДФС будь-якої інформації про проходження позивачем служби в органах податкової міліції не може бути законною підставою для відмови у перерахунку його грошового забезпечення, відповідач не позбавлений можливості, діючи у відповідності до чинного законодавства, затребувати належні документи; крім того, позивачем додано коло всіх підтверджуючих документів та такі документи наявні у комісії з реорганізації ГУ ДФС в Харківській області, оскільки останньою вони направлялись на адресу ГУ ПФУ в Харківській області при призначенні позивачу пенсії, що вбачається з копії листа ТВО комісії з реорганізації ОСОБА_2 від 16.09.2021 р.

Відсутність відповідних видатків на утримання ДФС (яка перебуває в процесі реорганізації) та її територіальних органів не є законною підставою для відмови у перерахунку грошового забезпечення позивача, оскільки звужує його права, до того ж, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є, на думку суду, безпідставними.

Суд вказує, що згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вказує, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Харківській області щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2020 року по дату його звільнення за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії;

Зобов`язати Головного управління ДФС у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди:

-з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії,

-з 01.01.2021 року по 14.09.2021 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Зобов`язати Головного управління ДФС у Харківській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 01.01.2020 по день фактичної виплати перерахованих сум грошового забезпечення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.