Справа № 620/15363/23
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м.Чернігів Справа № 620/15363/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

1. визнати протиправною відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладену у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.05.2023.

2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя Чабиської початкової школи у період з 08.02.1988 по 31.12.1991 до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню передбачену пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.

Ухвалою судді від 30.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідачем подано відзив на позов, у якому ГУПФУ в Чернігівській області позовні вимоги не визнало, просило у їх задоволенні відмовити з огляду на те, що пенсія позивачу виплачується з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

ОСОБА_1 (далі - позивач) є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач № 1) та з квітня 2023 року отримує пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

11.05.2023 року позивач звернулася з заявою щодо призначення грошової допомоги у розмірі 10 пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як такій, що працювала в державних та комунальних закладах освіти на посадах вчителя понад 30 років.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач № 2) винесло рішення від 17.05.2023 року, яким відмовило у виплаті зазначеної вище допомоги.

З рішення вбачається, що стаж по вислузі років, на думку органів ПФУ, становить 29 років 8 місяців 24 дні, що виключає виплату грошової допомоги у розмірі 10 пенсій (лист ГУ ПФУ м. Києва № 15035/03-16).

Не погодившись з таким рішенням, позивачка звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо права позивача на грошову допомогу згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає.

Позивач є працівником освіти та відповідно до пункту е статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788) мала право на пенсію за вислугу років після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Однак, позивач не скористалась правом дострокового виходу на пенсію по вислузі років та вперше звернулась за призначенням пенсії за віком по досягненню 60 років.

Відповідно до розрахунку стажу позивача від 28.09.2023 року загальний страховий стаж, при призначенні пенсії, складає 38 роки 9 місяців 14 днів, крім цього визначено, що стаж роботи на посаді працівника освіти складає 29 років 8 місяців 24 дні на території України та на території Української СРСР колишнього СРСР.

Тобто до спеціального стажу за вислугу років, не зараховано період роботи на території колишнього СРСР (Республіка Комі) на посаді вчителя початкових класів Чабиської початкової школи Усть - Куломського РВНО. Вказаний стаж 3 роки 10 місяців 24 дні зараховано тільки до загального стажу позивача.

Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 , позивач працювала: у періоди з 15.08.1984 по 28.08.1985 на посаді вчителя Конотопської школи - інтернату № 1 (зараховано до загального та спеціального стажу), у період з 29.08.1985 по 26.01.1988 на посаді вчителя Конотопської середньої школи № 2 (зараховано до загального та спеціального стажу), у період з 08.02.1988 по 15.08.1992 на посаді вчителя Чабиської початкової школи (зараховано до загального стажу, АЛЕ не зараховано до спеціального стажу), у період з 15.08.1996 по 31.08.1988 на посаді вчителя Бахмацької загальноосвітньої школи № 6 м. Бахмача (зараховано до загально та спеціального стажу), у період з 01.09.1988 по 25.05.2000 на посаді вчителя Бахмацької середньої загальноосвітньої школи № 4 (зараховано до загального та спеціального стажу) у період з 01.09.2000 по 31.12.2003 на посаді вихователя групи продовженого дня Бахмацької середньої загальноосвітньої школи № 4 (зараховано до загального та спеціального стажу), у період 01.01.2004 по теперішній час на посаді вчителя початкових класів Бахмацької середньої загальноосвітньої школи № 4 (зараховано до загального та спеціального стажу).

Відповідно до приписів пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення «Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року за №1191 (далі - Порядок №1191), до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року за №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Перелік № 909).

Пунктом 5 Порядку № 1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років для жінок) роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Перелік № 909 передбачає перелік закладів і установ освіти та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, серед яких є робота на посадах загальноосвітніх навчальних закладів на посаді учителя.

Як видно з поданих до позову документів, зокрема з трудової книжки та довідки А» 20 від 14.01.2010 року на території колишнього СРСР (Республіка Комі) позивач працювала на посаді вчителя Чабиської початкової школи, яка відповідно до ст. 27 Закону «Про народну освіту» від 28.06.1974 року № 2778 -VIII входить до системи загальноосвітньої школи, а відповідно до ст. 10 цього Закону навчально-виховні заклади перебувають у віданні державних органів.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами угодами).

В силу положень ст. 6 Міжнародної Угоди «Про гарантії прав громадян держав- учасників Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 р., яка чинна в Україні та в російській федерації, призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди відбувається за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав- учасників Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набирання чинності цієї Угоди.

Таким чином, з огляду на наведені положення законодавства, пенсійний орган, відмовляючи у зарахуванні до спеціального стажу роботи позивача періоду роботи на посаді вчителя у загальноосвітній школі державної форми власності на території колишнього СРСР, діяв протиправно, чим порушив права позивачки на належне пенсійне забезпечення.

Від так пенсійний орган безпідставно відмовив позивачу у зарахуванні стажу за вислугу років, необхідного для отримання грошової допомоги періоду роботи позивача на посаді вчителя початкових класів Чабиської начальної школи у період з 08.02.1988 по 31.12.1991 (стаж складає 3 роки 10 місяців 24 дні), що надає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо документів, які підтверджують право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення «Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зказначає.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення зідповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058 страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності ним Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058).

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788 Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Згідно пункту 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В пункті 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку № 637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 444/2480/16-а.

Ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях у спірний період здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція 162).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення і перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та ?рганізацій, фізичних осіб дооформления у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до підпункту 8 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 документи, що підтверджують право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058: трудова книжка, копія наказу (розпорядження) про звільнення або відомості про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб. У тих випадках, коли в трудовій книжці або відомостях про трудову діяльність у реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація, що підтверджує роботу на посадах і в закладах, установах державної та комунальної форми власності, передбачених постановами Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення", від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", додаються уточнюючі довідки закладів, установ або їх правонаступників, інші документи, що підтверджують такі відомості.

Аналогічне міститься у п. 20 постанови від 12.08.1993 року № 637 відповідно до якого у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: 1) за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Натомість, наведений порядок підтвердження трудового стажу є обов`язковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 439/905/17.

Таким чином, доказами поданими до суду, зокрема записами у трудовій книжці та довідкою управлінні освіти адміністрації муніципального району «Усть-Куломський», яка не була прийнята органами ПФУ, підтверджено, що у позивача станом на дату призначення пенсії був наявний необхідний спеціальний стаж роботи (більше 30 років), її посада відносяться до посад педагогічних працівників, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому позивач має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких підстав судом установлено, що відмова ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладену у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.05.2023, є протиправною.

Від так слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя Чабиської початкової школи у період з 08.02.1988 по 31.12.1991 до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, передбачену пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову повністю, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь позивача судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14005), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладену у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.05.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя Чабиської початкової школи у період з 08.02.1988 по 31.12.1991 до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню передбачену пунктом 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13 червня 2024 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ