Справа № 620/2807/24
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/2807/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Шевченко А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Першого заступника керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_2 в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,

У С Т А Н О В И В:

Перший заступник керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_2 подав позов у інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 та просить: стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (КОД ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) безпідставно набуті кошти, що підлягають поверненню у сумі 867 241, 06 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач по даній справі, військовослужбовець (за контрактом) військової служби за контрактом солдат ОСОБА_3 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , з 28.12.2021 приступив до виконання службових обов`язків та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.12.2021 №317-рс призначений на посаду номера обслуги кулеметного взводу 3 механізованого батальйону.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2021 №339 солдат ОСОБА_3 з 28.12.2021 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.06.2022 № 151, Відповідач вважається таким, що прибув до складу сил та засобів, які залучаються та приймають безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у складі оперативно-тактичного угрупування «Соледар» у Донецькій області, з метою виконання службових (бойових, спеціальних) завдань.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.06.2022 № 155, Відповідача вважати таким, що 20.06.2022 вибув з району виконання завдань після безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, та був евакуйований до міської лікарні м. Бахмут у зв`язку з пораненням.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.07.2023 № 197, Відповідача, який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 12.07.2023 здійснив неповернення з лікувального закладу до військової частини в районі виконання завдань.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2023 №6679 «Про призначення службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення до військової частини з лікувального закладу солдата ОСОБА_3 » командиром бойової машини - командиром відділення 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_4 було проведено службове розслідування, з метою уточнення обставин, причин та умов, що сприяли несвоєчасному поверненню до військової частини з лікувального закладу Відповідача.

В ході службового розслідування (згідно акту службового розслідування від 05.10.2023 №24443) було встановлено, що відповідно до рапорту командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 14 години 10 хвилин по 15 годину 20 хвилин, противник здійснив обстріл позицій взводного опорного пункту 72391 з САУ мінометів та танків. В результаті обстрілу отримав поранення номер обслуги кулеметного взводу 3 механізованого батальйону солдат ОСОБА_3 . Військовослужбовцю надано медичну допомогу та евакуйовано до міської лікарні м. Бахмут, Донецької області. Станом на 22.09.2023 місце знаходження солдата ОСОБА_3 не відоме. На телефонні дзвінки не відповідає. Пошукові заходи результатів не дали. Документи, які підтверджували правомірність відсутності на військовій службі відповідача, до військової частини НОМЕР_1 не надходили.

Відповідно до доповіді №463 від 20.06.2022, в результаті обстрілу отримав поранення номер обслуги кулеметного взводу 3 механізованого батальйону солдат ОСОБА_3 . Військовослужбовцю надано медичну допомогу та евакуйовано до міської лікарні м. Бахмут, Донецької області.

З медичної характеристики солдата ОСОБА_3 , за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , за медичною допомогою звертався 20.06.2022 з діагнозом, ВТ, вогнепальне осколкове поранення правого стегна. Був евакуйований до міської лікарні м. Бахмут, Донецької області. В подальшому медичних документів не надав.

Згідно з доповіді №5877 від 12.07.2023 вбачається, що 12.07.2023 від командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 надійшла доповідь про факт невстановленого місцезнаходження солдата ОСОБА_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2023 №6778, за результатами службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення до військової частини з лікувального закладу солдата ОСОБА_3 , встановлено, що станом на 01.10.2023 солдат ОСОБА_3 відсутній на військовій службі без поважних причин. Місцезнаходження його не відоме. На телефонні дзвінки не відповідає. Документи, які підтверджували б правомірність відсутності останнього на військовій службі, до військової частини НОМЕР_1 не надходили. Пошукові заходи результатів не дали.

Через відсутність доповідей та введення в оману, стосовно свого перебування на лікуванні, командира кулеметного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_3 продовжував отримувати грошове забезпечення та додаткову винагороду, хоча в період з 26.06.2022 по теперішній час відсутній на військовій службі без поважних причин.

З інформаційної довідки фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_3 , за час його відсутності на військовій службі, відбувалась виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 26.06.2022 по теперішній час в розмірі 867 241,06 грн.

Встановлені розслідуванням факти свідчать, про те, що солдат ОСОБА_3 , внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності, нехтуючи вимогами ст. 11, ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наказами та розпорядженнями командирів, не з`явився вчасно без поважних причин на службу з лікувального закладу (самовільно залишив військову частину), в умовах воєнного стану.

Крім цього, за фактом не з`явлення вчасно без поважних причин солдата ОСОБА_3 на військову службу з лікувального закладу, в умовах воєнного стану, 18.11.2023 розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, кримінальне провадження №0001066.

Отже, недобросовісність набувача, в даному випадку, солдата ОСОБА_3 , підтверджується поясненнями капітана ОСОБА_6 , який був безпосереднім командиром кулеметного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , якому декілька разів телефонував солдат ОСОБА_3 та пояснював, що він перебуває на лікарняному та обіцяв згодом надати медичні документи, хоча весь цей час відповідач без поважних причин був відсутній на військовій службі, тобто зловживав довірою та вводив в оману, актом службового розслідування, наказом про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення до військової частини з лікувального закладу, відповідями з лікувальних закладів щодо відсутності на лікуванні відповідача, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з лікувального закладу, в умовах воєнного стану.

Солдат ОСОБА_3 , який ввів в оману командування та до теперішнього часу відсутній на військовій службі без поважних причин, місце його перебування невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає, документи, які підтверджували б правомірність відсутності його на військовій службі, до військової частини НОМЕР_1 не надходили, - є недобросовісним набувачем, отже виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди з червня 2022 по квітень 2023 у сумі 867 241,06 грн повинна бути стягнена у судовому порядку.

Щодо підстав для стягнення безпідставно набутих коштів за час відсутності на військовій службі за період з 26.06.2022 по 12.07.2023 у сумі 867 241,06 гривень, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232- ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом першим статті 3 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», статтями 1, 10 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно з статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Судом встановлено, що солдат ОСОБА_3 на лікуванні в закладах охорони здоров`я з 26.06.2022 не перебував, що підтверджується відповідями з КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут», з Військових частин НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , до яких Відповідач направлявся на лікування після отримання поранення, а також відповідями з лікувальних закладів м. Кропивницький Кіровоградської області, Ніжинського району Чернігівської області та обласних лікувальних закладів Чернігівської області, за місцем проживання солдата.

Факт недобросовісності набувача підтверджено актом службового розслідування від 05.10.2023 за вих №24443, наказом про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення відповідача до військової частини з лікувального закладу від 05.10.2023 за №6778, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001066 від 18.11.2023 за правовою кваліфікацією ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з лікувального закладу, в умовах воєнного стану, з 26.06.2022 по теперішній час відсутній на військовій службі.

Таким чином, Відповідач, як недобросовісний набувач фінансового забезпечення, з 26.06.2022 на лікуванні не перебував та вчасно, без поважних причин, на службу з лікувального закладу, в умовах воєнного стану, не з`явився, внаслідок чого продовжував отримувати фінансове забезпечення та відповідно є недобросовісним набувачем таких виплат.

У свою чергу, Військова частина як добросовісний роботодавець, який покладався на те, що відповідач з 20.06.2022 перебуває на лікуванні у зв`язку із отриманим пораненням, продовжувала нараховувати та відповідно виплачувати солдату ОСОБА_3 грошове забезпечення з червня 2022 по квітень 2023 та загалом нарахувала та виплатила останньому грошове забезпечення в сумі 867 241,06 грн.

Згідно з інформаційної довідки фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 сума завданих державі збитків щодо надлишкового нарахування та виплати грошового забезпечення солдату за контрактом ОСОБА_3 , номер обслуги кулеметного взводу 3 механізованого батальйону за час перебування в СЗЧ з 26.06.2022, яка нараховувалась останньому за період з червня 2022 року по квітень 2023 року складає 867 241, 06 грн, а саме:

- червень 2022 року - 108 033,26 грн;

- липень 2022 року - 114 532,85 грн;

- серпень 2022 року - 114 748, 65 грн;

- вересень 2022 року - 114 748,65 грн;

- жовтень 2022 року - 114 748,65 грн;

- листопад 2022 року - 44 891,65 грн;

- грудень 2022 року - 30 000 грн;

- січень 2023 року - 30 000 грн;

- лютий 2023 року - 0 грн;

- березень 2023 року - 100 000 грн;

- квітень 2023 року - 100 000 грн;

Разом - 871 703, 71 грн;

Утримано податків - 4 462,65 грн;

Загальна сума заборгованості - 867 241, 06 грн.

За таких підстав, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 , на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті кошти, що підлягають поверненню у сумі 867 241, 06 грн.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Першого заступника керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_2 в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) безпідставно набуті кошти, що підлягають поверненню у сумі 867 241, 06 грн (вісімсот шістдесят сім тисяч двісті сорок одна гривня шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 14 червня 2024 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ