Справа № 201/7045/24
Суддя: Федоріщев С. С.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/7045/24
Провадження № 2-а/201/90/2024

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

за участі: представника позивача Кабачек В.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Федорця Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Відділу № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним вище адміністративним позовом, в якому просить затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , для забезпечення видворення з території України.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на теперішній час не має паспортного документу, його особу встановлено відповідно до довідки про особу від 11 червня 2024 року, що видана Відділом № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України. Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , актовий запис №2099 від 17.07.1969 року, ОСОБА_1 народився в УРСР у місті Дніпропетровську (нині місто Дніпро), тут же й закінчив середню школу, а потім Київське суворівське військове училище, після якого, за часів СРСР поступив навчатися до Ленінградського вищого військового училища. Після закінчення цього училища ОСОБА_1 було розподілено для проходження військової служби на острів Сахалін російської федерації. У 1994 році він звільнився з військової служби та повернувся в Україну до м. Дніпропетровська, де мешкали його батьки, а також дружина ОСОБА_3 , та дві доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які всі були громадянами України. В подальшому аж до теперішнього часу громадянство України не оформив, хоча у 2003 році навіть отримав у Генеральному консульстві російської федерації довідку №826 про відсутність у нього громадянства цієї країни, а у період з 10 липня 1995 року по 27.10.2003 року навіть перебував на обліку офіцерів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому ОСОБА_1 стверджує, що впродовж цього часу він неодноразово звертався до органів міграційної служби України з заявам про отримання громадянства України, але марно. 08 липня 2011 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції видано свідоцтво НОМЕР_2 , відповідно до якого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано у 1999 році.

З 20.08.2011 року ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , актовий запис 537 від 20.08.2011 року, перебуває шлюбі із громадянкою України ОСОБА_6 та постійно проживає у АДРЕСА_1 , яка належить останній. Зі слів ОСОБА_1 , для укладення офіційного шлюбу із ОСОБА_6 , оскільки паспорт громадянина України він отримати не міг, 11.01.2011 року він був змушений отримати у Генеральному консульстві російської федерації паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_4 , який на теперішній час закінчив свою дію, та до того ж він був викрадений у нього в 2015 році.

За фактом порушення строку перебування ОСОБА_1 в Україні, уповноваженою службовою особою Відділу № 3 у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 003408 від 14 червня 2022 року, яким зафіксовано порушення міграційного законодавства відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення за цим протоколом, винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН № 003400 від 14 червня 2022 року, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

11 червня 2024 року за фактом порушення строку перебування ОСОБА_1 в Україні, уповноваженою службовою особою Відділу № 3 у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 006311, яким зафіксовано порушення міграційного законодавства відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення за цим протоколом, винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН № 006301 від 11 червня 2024 року, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

11 червня 2024 року за фактом порушення строку перебування ОСОБА_1 в Україні, уповноваженою службовою особою Відділу № 3 у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення №15 про примусове видворення його з території України, а також рішення без номеру, яким цю особу поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не законно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Надаючи оцінку встановленим фактам та доводам сторін, суд виходить з наступного.

Згідно до абзаців третього та четвертого п. 3 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України, а також, затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України.

Положеннями п. 3 ч. 5 ст. 46 КАС України, також, передбачено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами, зокрема, за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України.

Згідно до вимог п. 2 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон).

Положеннями ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону, встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений в статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно до ч. 16 ст. 4 вищевказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Так, відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затвердженого КМУ від 15 лютого 2012 р. № 150 (далі Порядок), а саме пп. 2 п. 2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 3 Закону України № 3773- VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язанні неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно правових актів, не посягати на права і свободи , честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», закріплено, що нелегальний мігрант це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 вищезазначеного Закону, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі Інструкція) терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Частиною 3 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Положенням абзацу 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 8 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

В даному випадку відповідач, не маючи громадянства України, здійснив в`їзд на її територію у 1994 році, та з того часу з України не виїжджав чим порушив вимоги ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», перейшовши таким чином на нелегальне становище. Правова характеристика такого стану визначена у п. 14 ст.1 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства: «нелегальний мігрант» - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За результатами проведеної перевірки за обліками інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний контроль «АРКАН» інформації щодо перетинання державного кордону України Відповідачем в базі даних не виявлено, відповідач територію України не полишив.

Доказів того, що відповідач звертався до ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суду не надано.

Рішення №15 від 11 червня 2024 року про примусове видворення ОСОБА_1 з України, ним не оскаржувалось, принаймні в розпорядження суду таких відомостей не надано, станом на теперішній час воно чинне.

Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до абзацу першого ч. 4 ст. 30 Закону Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на 18 місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Разом з цим, відповідно до ч.13 ст. 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

В даному випадку, незважаючи на відсутність у ОСОБА_1 паспортного документу, його особа встановлена та органами ГУ ДМС у Дніпропетровській області він ідентифікований, тому підстава для його тримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою необхідності його ідентифікації відсутня.

Однак, згідно до абзаців першого та другого ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

В даному випадку, суд доходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_1 , стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, адже він добровільно не виїхав за межі України відповідно до рішення про його видворення, прийнятого у 2022 році. Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 має постійне місце проживання в Україні, міцні соціальні зв`язки: має дружину та двох доньок, які є громадянами України, доказів того, що він переховується від органів ДМС та поліції, суду не надано, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, та про можливість застосування до нього зобов`язання внести заставу замість затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Доходячи до такого висновку, суд враховує, що згідно до підпунктів «b» та «f» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч.4 ст. 289 КАС України, під час застосування заходів, передбачених пунктами 3 і 4 частини першої цієї статті, суд письмово роз`яснює іноземцю або особі без громадянства покладені на нього (неї) обов`язки:

1) прибувати до визначеної службової особи з установленою судом періодичністю;

2) не відлучатися з населеного пункту, в якому іноземець або особа без громадянства тимчасово перебуває, без дозволу визначеної службової особи;

3) невідкладно повідомляти визначену службову особу про зміну свого місця проживання.

У зв`язку з тим, що технічна можливість письмово роз`яснити ОСОБА_1 зазначені положення відсутня, адже його участь у судовому засіданні забезпечена за допомогою відеоконференцзв`язку, суд вважає за необхідне зазначені умови викласти в резолютивній частині рішення.

Також суд вважає за необхідне зосередити увагу на тому, що відповідно до ч.6 ст. 289 КАС України, внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності чи така, що фінансується з державного чи місцевого бюджету, чи у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, чи яка належить суб`єкту господарювання, що перебуває у державній або комунальній власності.

Відповідно до ч.7 ст. 289 КАС України, розмір застави визначається судом з урахуванням майнового та сімейного стану іноземця або особи без громадянства у межах від п`ятдесяти до ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вноситься на спеціальний рахунок, визначений частиною шостою цієї статті, протягом п`яти робочих днів з дня ухвалення судом рішення про внесення застави. До цього моменту за рішенням суду особа утримується у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу Служби безпеки України, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та звільняється з нього у день надання позивачу підтвердних документів про внесення застави.

Відповідно до ч.8 ст. 289 КАС України, у разі невнесення застави у встановлений строк адміністративний суд за клопотанням відповідного органу (підрозділу) ухвалює без участі іноземця або особи без громадянства рішення про його (її) затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. На час ухвалення такого рішення особа продовжує утримуватися у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу Служби безпеки України, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч.9 ст. 289 КАС України, у разі невиконання іноземцем або особою без громадянства обов`язків, покладених судом відповідно до частини четвертої цієї статті, чи вчинення ним (нею) порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства:

1) внесена застава за клопотанням відповідного органу (підрозділу) або за ініціативою суду звертається судом у дохід держави;

2) уповноважений орган (підрозділ) може звернутися до адміністративного суду з позовною заявою про затримання такої особи з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Доходячи до зазначеного висновку, суд звертає увагу на те, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Витрати відповідно до ст. ст. 139, 289 КАС України віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 9, 241-246, 250, 289, 371 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Відділу № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України відмовити.

Застосувати до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 захід, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 289 КАС України у вигляді застави у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч. 4 ст. 289 КАС України, а саме:

1) прибувати до Відділу № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області кожного тижня у дні, визначені цим органом, для контролю та обліку його перебування;

2) не відлучатися з міста Дніпра без дозволу Відділу № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області;

3) невідкладно повідомляти Відділ № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про зміну свого місця проживання.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана в десятиденний строк з дня проголошення судового рішення. Оскарження рішення про затримання іноземця або особи без громадянства не зупиняє його виконання.

Суддя С.С. Федоріщев