Справа № 440/6695/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 червня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/6695/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду 04.06.2024 надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому позивач просив:

визнати протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 08.05.2024 за вих.№9/2/1555, у здійсненні нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.05.2023, з урахуванням визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 - 2102,00 грн, з 01.01.2021 по 31.12.2021 - з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 - 2270,00 грн, з 01.01.2022 по 31.12.2022 - з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 - 2481,00 грн, з 01.01.2023 по 19.05.2023 - з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 - 2684,00 грн, та здійснити виплату різниці з урахуванням фактично сплачених сум, з утриманням належних податків та зборів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження).

14.06.2024 до суду надійшов відзив на позов, у якому міститься заява представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з огляду на пропуск ним строку звернення до суду з цим позовом.

Мотивуючи таку заяву представник відповідача зазначив, що капітан ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 і отримував грошове забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_3 до серпня 2023 року.

На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.07.2023 №202, виданого на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.07.2023 №439, капітан ОСОБА_1 вибув до військової частини НОМЕР_2 , яка до жовтня 2023 року перебувала на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_3 ; з жовтня 2023 року військова частина НОМЕР_2 на підставі розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 28.08.2023 №737/1/2929 знята з грошового забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку з чим позивач з вересня 2023 грошове забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_3 не отримував.

Посилаючись на приписи статті 233 КЗпП України представник відповідача стверджував, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки його виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , всіх видів грошового забезпечення з 21.07.2023, а до суду він звернувся лише у травні 2024 року.

Розглянувши заяву представника відповідача та матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.

Цей спір стосується правомірності нарахування й виплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.05.2023.

Норми КАС України передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю. Перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

Отож для визначення строку звернення до суду з цим позовом слід врахувати приписи статті 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Такий підхід відповідає висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 03.08.2023 у справі №280/6779/22, від 08.05.2024 у справі №600/4133/22-а.

Частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на початок виникнення спірних відносин - 01.01.2020) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).".

Тобто до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, від 07.09.2023 у справі №620/1201/23.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999 №1-рп/99, від 13.05.1997 №1-зп, від 05.04.2001 №3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

На необхідність врахування цих висновків звернув увагу Верховний Суд у постанові від 20.11.2023 у справі №160/5468/23.

Отож до позовних вимог ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 18.07.2022 строк звернення не застосовується.

Також суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 №211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 №651).

Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 30.11.2023 у справі №160/759/23.

Таким чином, тримісячний строк звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 був продовжений на період дії карантину, розпочав свій відлік 01.07.2023 та завершився 02.10.2023.

Водночас станом на 02.10.2023 позивач продовжував проходити військову службу, звільнений з військової служби 15.10.2023.

Тож порушення права позивача на отримання грошового забезпечення у належному розмірі є триваючим, розпочалось 01.01.2020 та не було усунутим до моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Зокрема, матеріали справи не містять відомостей разом з їх документальним підтвердженням, що позивачу, як при виключенні з особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 з 21.07.2023, так і при звільненні з військової служби 15.10.2023 було надано письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Так, згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Доводи представника відповідача про те, що зазначені вище приписи статті 116 КЗпП України не поширюються на військовослужбовців суд визнає помилковими з огляду на наведений вище висновок Верховного Суду щодо поширення на спірні відносини положень статті 233 КЗпП України, у частині другій якої міститься бланкетна норма про необхідність вручення працівнику про звільнення письмового повідомлення у порядку, передбаченому статтею 116 КЗпП України.

Представник відповідача не довів належними та допустимими доказами факт ознайомлення позивача з розміром його грошового забезпечення та порядком його обчислення (шляхом надання розрахункових листів, письмових повідомлень тощо).

Позивач 30.04.2024 звертався до начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про перерахунок та виплату йому грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.05.2023, а відповідач листом від 08.05.2024 повідомив ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо відсутності підстав для здійснення перерахунку і доплати грошового забезпечення.

У поданій до суду позовній заяві позивач просить визнати протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 08.05.2024 за вих.№9/2/1555, у здійсненні нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.05.2023, з урахуванням визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

А тому у задоволенні заяви представника відповідача належить відмовити.

Керуючись статтями 2, 5, 44, 118, 121, 122, 241, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя Олександр КУКОБА