Справа № 240/11207/24
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17 червня 2024 року м. Житомир справа № 240/11207/24

категорія 106020000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Семенюк М.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Черняхівського районного суду Житомирської області, ТУ ДСА України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач 07.06.2024 звернувся з позовом про визнання протиправним та скасувати наказ Черняхівського районного суду Житомирської області від 16.01.2024 № 01-СК/К, тобто з пропуском встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку звернення до суду, останнім днем якого було 16.02.2024.

Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому вказав про неоднозначність тлумачення правових норм (ст. 233 Кодексу законів про працю України) щодо позовної давності та доступ до правосуддя.

Вирішуючи вказану заяву, суд зазначає наступне.

Предметом спору в даній справі є наказ Черняхівського районного суду Житомирської області від 16.01.2024 № 01-СК/К, яким встановлений позивачу розмір надбавки за вислугу років державної служби, тобто спір стосується проходження публічної служби.

В позові позивач зазначає, що з копію спірного наказу його було ознайомлено 16.01.2024.

Згідно частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Оскільки початок місячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд зазначає, що дотримання позивачем строків звернення до суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних строків» в праві на звернення до суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Неоднозначне тлумачення правових норм щодо позовної давності та помилкове тлумачення позивачем постанови Верховного Суду від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 не свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки оцінку застосування норм права до тих чи інших правовідносин надає суд, а не позивач.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем у заяві про поновлення порушеного строку звернення до суду не вказуються обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду, в заяві не зазначені підстави пропуску звернення до суду, які можуть бути визнані судом поважними, суд на підставі ч. 1 ст. 123 КАС України залишає позов без руху для подання заяви про поновлення строку із зазначенням інших причин пропуску строку.

При цьому звертаю увагу, що позивачем також пропущений встановлений ч.1 ст. 233 Кодексу законів про працю України трьомісячний строк, з неоднозначністю тлумачення якої позивач обгрунтовує поважність причини пропуску строку звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 123, 243, 248 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк 10 днів з дня вручення йому копії даної ухвали для звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду та надання доказів поважності причин його пропуску (заяву та її копію подати відповідно до кількості учасників справи).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя М.М. Семенюк