Справа № 320/33585/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року Справа № 320/33585/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ

про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ (далі відповідач), в якому просить суд:

1. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. щодо не закінчення виконавчого провадження № 53891614 у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

2. Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 53891614 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 5 188,88 грн.

3. Стягнути (повернути) на користь ОСОБА_1 незаконно стягнуті суми виконавчого збору, який не підлягав стягненню у загальному розмірі 39494,62 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 11.07.2014 № 2-1232/2014 р., 23.07.2014 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44096558, та 15.12.2015 державним виконавцем було прийнято постанову № 44096558 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 715 118,88 грн.

04.05.2017 за заявою стягувача йому було повернуто виконавчий лист, що підтверджується написом на його звороті із посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за правом повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання). Постанова про стягнення виконавчого збору виділена в окреме виконавче провадження та постановою державного виконавця від 11.05.2017 відкрито виконавче провадження №53891614.

Позивач вказав, що стягувачем було повторно пред`явлено виконавчий документ до виконання та 29.10.2021 Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №67272953 та постановою від 06.12.2021 передано виконавче провадження до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно постановою від 07.12.2021 прийнято дане виконавче провадження до провадження вказаного відділу. Цього ж дня, 07.12.2021 виконавче провадження №67272953 об`єднано разом із іншим провадженням щодо позивача у зведене виконавче провадження № 67808436.

Позивач вказує, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2022 у справі №754/22556/13-ц виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню.

05.07.2022 позивач звернувся до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості за виконавчим листом ВП №67272953 та щодо стягнення виконавчого збору ВП №53891614, але державним виконавцем постановою від 10.08.2022 було лише закінчено виконавче провадження №67272953 щодо виконання виконавчого листа та припинено чинність арештів майна та коштів боржника згідно постанов від 29.10.2021.

Відповідно, ВП №67272953 щодо стягнення виконавчого збору не закінчено, арешти накладені постановами виконавця в межах даного виконавчого провадження чинні.

07.09.2022 позивач звернувся до державного виконавця із заявою про скасування накладених арештів в межах ВП №53891614 та вказав на п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» після визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не підлягає стягненню в силу закону. Однак, державним виконавцем не закінчено виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору та не припинено вчинення подальших виконавчих дій, постановою 23.11.2022 накладено арешт на кошти боржника у ВП №53891614 в межах суми стягнення 685 293,47 грн., що включає також нестягнутий виконавчий збір.

Відтак, у зведеному виконавчому провадженні №67808436 наявні постанова від 15.12.2015 №44096558 про стягнення виконавчого збору 715 118,88 грн. (ВП 53891614) та постанова від 18.10.2022 №59558066 про стягнення виконавчого збору 5027,55 грн. (ВП 70112466).

20.03.2023 позивач знову звернувся до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №59558066 від 18.10.2022, надав докази сплати 5 027,55 грн. за постановою від 18.10.2022 та 402,96 грн. за постановою від 19.10.2022, просив не вчиняти дії по стягненню виконавчого збору за ВП 53891614. Листом за вих. №7382 повідомлено позивача про те, що вказані суми зараховані на часткове погашення заборгованості по ВП №53891614 у сумі 4590,66 грн.

Відповідно, позивач відмітив, що виконавчий збір продовжує стягуватись із позивача у ВП №53891614. Позивач наполягає, що таке стягнення є незаконним силу діючого законодавства, у зв`язку із тим, що виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги просить задовольнити.

Згідно відповіді ГУ ПФУ у м. Києві від 01.01.2023 за період з квітня 2021 по квітень 2022 років стягнуто з пенсії позивача в рахунок погашення у ВП №903,96 грн., та враховуючи 4590,66 грн., що сплачена у ВП №70112466, загальна сума стягнутого виконавчого збору 39494,62 грн. Вказану стягнуту суму просить повернути позивачу.

09.10.2023, ухвалою суду дана позовна заява за ст. 169 КАС України залишена без руху з підстав невідповідності позову вимогам ч. 6 ст. 161 КАС України та запропоновано позивачу протягом десяти днів з моменту отримання ухвали суду надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав поважності пропуску цього строку та відповідних доказів.

19.12.2023 представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суд та визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою, поновленням строку звернення до суду. Також в клопотанні представник позивача вказує, що про порушене право дізнався з отриманого у квітні листа від відповідача від 23.03.2023 (надісланий засобами поштового зв`язку "Укрпошта"). Позов подано до суду 11.04.2023. Позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення та просить поновити.

Представник позивача долучив до справи рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 у справі № 320/781/23 яким частково задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано постанову державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м. Київ) Бялого М.Г. про арешт коштів боржника від 23.11.2022 у виконавчому провадженні №53891614; постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2023 яким залишено в силі вказане рішення суду.

25.01.2024 хвалою суду задоволено клопотання представника позивача, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовом та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із вимогами до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження № 53891614, зобов`язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 53891614 та стягнення на користь позивача суми виконавчого збору у розмірі 39494,62 грн.; відкрито провадження в адміністративній справі; справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

08.02.2024 судом отримано відзив від відповідача, в якому останній не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими покликаючись на ст. 19 Конституції України, ст. 1, 3, 39 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач зазначив, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №53891614 з примусового виконання виконавчого документа постанова від 15.12.2015 №44096558 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору у розмірі 715118,88 грн., та оскільки вказаний виконавчий документ не визнано таким, що не підлягає виконанню, окрім того даний виконавчий документ постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 у справі №826/7242/17 на подання відзиву є чинним, у державного виконавця відсутні будь-які підстави для закінчення виконавчого провадження.

Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, додав до відзиву інформацію щодо стягнення по ВП 53891614 станом на 08.02.2024 сум виконавчого збору із позивача у сумі 34852,96 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановлює та зазначає наступне.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.05.2014 р. у справі № 754/22556/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 7 146 736,70 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн та витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 1 233,12 грн.

На виконання вищезазначеного рішення Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 11.07.2014 у справі №754/22556/13-ц про примусове виконання рішення.

23.07.2014 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №44096558.

15.12.2015 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві у ВП № 44096558 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 715 118,88 грн.

04.05.2017 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві, за заявою стягувача ОСОБА_2 від 30.03.2017, повернуто стягувачу виконавчий лист за п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» із правом повторного пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання.

У подальшому, державним виконавцем виділено в окреме виконавче провадження за №53891614 постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві №44096558 від 15 грудня 2015 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми виконавчого збору у розмірі 715 118,88 грн. (10% суми заборгованості відповідно до виконавчого листа).

11.05.2017 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 53891614 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №44096558 видана 15.12.2015.

12.05.2017 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на домоволодіння боржника по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 15.12.2015 про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 715 118 грн 88 коп. та визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 12.05.2017 за виконавчим провадженням №44096558.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року у справі № 826/7242/17 даний адміністративний позов задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 715 118 грн 88 коп. від 15 грудня 2015 року, виконавче провадження №44096558; визнано протиправною та скасовано постанову про арешт майна боржника від 12 травня 2017 року.

Та, 19.11.2019 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Серед вказаних підстав апеляційного суду щодо відмови в задоволенні позову вказано зокрема, що на дату винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.05.2017 № 53891614 з примусового виконання постанови від 15.12.2015 №44096558 оскаржена та скасована не була. Крім того, постанова про стягнення виконавчого збору від 15.12.2015 №44096558 також не скасована та є правомірною, з огляду на вищевстановлені обставини справи. Таким чином, постанова про арешт майна боржника від 12.05.2017 винесена у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VII.

В наступному, стягувач ОСОБА_2 повторно звернувся до державного виконавця із заявою про примусове виконання виконавчого листа №2-1232/2014 виданого 11.07.2014.

29.10.2021 постановою державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 67272953.

06.12.2021 постановою державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції передано виконавче провадження № 67272953 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

07.12.2021 постановою у ВП №67272953 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято до свого провадження виконавче провадження №67272953.

07.12.2021 постановою у ВП №53891614 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення з боржника виконавчого збору за постановою №44096558 від 15.12.2015 об`єднано у зведене виконавче провадження № 67808436 разом із іншими виконавчими провадженням щодо позивача №53891614, №59558066, №67272953.

30.05.2022 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/22556/13-ц виконавчий лист №2-1232/2014 виданого 11.07.2014 визнано таким, що не підлягає виконанню. Ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили 15.06.2022.

05.07.2022 позивач звернувся до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про закриття в межах зведеного виконавчого провадження №67808436 - виконавчі провадження №67272953 та №53891614, посилаючись на норми ст.ст. 27, 39 та 40 Закону України «Про виконавче провадження», ухвалу від 30.05.2022 Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/22556/13-ц якою визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню та зазначив про обов`язок виконавця закрити виконавчі провадження BП № 67272953 зі стягнення заборгованості за виконавчим листом та ВП № 53891614 зі стягнення виконавчого збору у розмірі 10% заборгованості, визначеної виконавчим листом.

Позивач також вказав на обов`язок державного виконавця розглянути питання закінчення ВП № 53891614 та скасування арештів, накладених в межах відповідного провадження.

10.08.2022 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчено ВП № 67272953 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1232/2014 виданого 11.07.2014 та припинено чинність арештів майна та коштів боржника накладеного постановами від 29.10.2021 у ВП №67272953.

Виконавче провадження № 53891614 не закінчено державним виконавцем та із вказаного позивачем, арешти, накладені в межах ВП № 53891614 залишилася чинними.

У зв`язку із цим, 07.09.2022 позивач звернувся до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою не вчиняти дії після 10.08.2022 по стягненню виконавчого збору у межах виконавчого провадження №53891614 та про скасування арештів майна та коштів в межах ВП № 53891614 та виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників у межах ВП № 53891614.

В заяві позивач вказав на п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавчий збір» оскільки виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню.

23.11.2022 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у ВП № 53891614 щодо виконання виконавчого документу у вигляді постанови від 15.12.2015 №44096558, накладено арешт на кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів 685293,47 грн.

Відповідно до відомостей сум перерахованих коштів по ВП №53891614 станом на 23.11.2022 всього з ОСОБА_1 стягнуто та перераховано 34 852,96 грн., залишок боргу складає 680265,92 грн.

З відповіді на адвокатський запит за вих. № 28042 від 23.11.2022 № 12997 державним виконавцем, вбачається, що станом на дату накладення такого арешту у провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 67808436 з примусового виконання:

- постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 15.12.2015 № 44096558 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору у розмірі 715 118,88 гри (ВП № 53891614);

- постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.10.2022 № 59558066 стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору у розмірі 5027, 55 грн (ВП № 70112466).

Державний виконавець зазначив також, що виконавчий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 після закінчення виконавчого провадження ВП №59558066.

20.03.2023 позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із повторною заявою про закінчення виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 59558066 від 18.10.2022, в якій в черговий раз надав докази сплати виконавчого збору в сумі 5027,55 грн згідно з постановою про стягнення виконавчого збору № 59558066 від 18.10.2022, а також сплату виконавчого збору (витрат виконавчого провадження) у сумі 402,96 грн згідно з постановою від 19.10.2022, просив не вчиняти дії щодо стягнення з боржника виконавчого збору у межах виконавчого провадження №53891614.

Державним виконавцем у відповіді «Про розгляд заяви» № 15619/3-23 за них. № 7382 від 23.03.2023 позивача повідомлено про те, що грошові кошти у розмірі 5027,55 грн, які надійшли від ОСОБА_1 розподілені наступним чином: 402,96 грн погашення витрат виконавчого провадження ВП № 70112466; 33,93 грн часткове погашення заборгованості по виконавчому провадженню ВР № 70112466; 4590,66 грн часткове погашення заборгованості по виконавчому провадженню ВП № 53891614. Підстави для закінчення ВП № 70112466 відсутні.

Відтак, кошти які були сплачені позивачем у якості погашення заборгованості по виконавчому провадженню № 70112466, були використані (зараховані) відповідачем у якості часткового погашення заборгованості по виконавчому провадженню № 53891614 у сумі 4590,66 грн.

10.04.2023 позивач знову звернувся до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про закінчення виконавчого провадження №53891614 про стягнення виконавчого збору 715 188,88 грн. та повернути стягнуті суми виконавчого збору 39494,62 грн.

Державним виконавцем у відповіді «Про розгляд заяви» № 15619/3-23 за них. № 7382 від 23.03.2023 позивача повідомлено про те, оскільки виконавче провадження ВП №44096558, в межах якого 15.12.2015 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 715118,88 грн. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не закінчувалось, відтак посилання на ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним.

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м. Київ) Бялого М.Г. про арешт коштів боржника від 23.11.2022 у виконавчому провадженні №53891614.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 у справі № 320/781/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м. Київ) Бялого М.Г. про арешт коштів боржника від 23.11.2022 у виконавчому провадженні №53891614.

08.11.2023 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) залишено без задоволення та рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року - залишено без змін.

Зокрема, вказаними рішеннями відповідно до норм законодавства та з обставин по справі вказано та враховано, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2022 у справі № 754/22556/13-ц виконавчий лист № 2-1232/2014, виданий 11.07.2014 року Деснянським районним судом м. Києва на підставі рішення Деснянського районного суду від 20.05.2014 року по справі № 754/22556/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 7146736,70 грн, витрати по сплаті судового збору 3219,00 грн та витрати пов`язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 1233,12 грн визнано таким, що не підлягає виконанню. З наведених підстав та керуючись вимогами п.5 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 10.08.2022 ВП 67272953 закінчено виконавче провадження з примусового виконання наведеного виконавчого листа. Отже, з врахуванням положень ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір в сумі 715118,88 грн не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , внаслідок чого у державного виконавця відсутні підстави для вжиття заходів з метою забезпечення реального виконання рішення про стягнення вказаного виконавчого збору, шляхом накладення арешту на кошти боржника, в межах суми звернення стягнення в розмірі 685293,47 грн.

Таким чином, спірний виконавчий збір продовжує стягуватися відповідачем у ВП № 53891614.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не закінчення ВП №53891614, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно відповіді ГУ ПФУ у м. Києві від 01.01.2023 за період з квітня 2021 по квітень 2022 років стягнуто з пенсії позивача в рахунок погашення у ВП №903,96 грн., та враховуючи 4590,66 грн., що сплачена у ВП №70112466, загальна сума стягнутого виконавчого збору 39494,62 грн. Вказану стягнуту суму просить повернути.

Відтак, предметом спору у даній справі є бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження №53891614 щодо стягнення виконавчого збору з підстав визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та щодо повернення стягнутої суми виконавчого збору, у зв`язку з чим, судом підлягає перевірці та встановленню протиправність чи законність такої бездіяльності відповідача, відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, із дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначеного ч. 3 вказаної статті цього кодексу.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент винесення відкриття виконавчого провадження №44096558) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент винесення відкриття виконавчого провадження №44096558) визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У відповідності до норм частини першої статті 28 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент винесення постанови від 15.12.2015) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною шостою вказаної статті визначено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47 (письмова заява стягувача), пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VII (далі - Закон № 1404-VII) згідно з яким виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У силу вимог статті 27 Закону № 1404-VII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Дії державного виконавця по стягненню виконавчого збору розглянуті в положеннях п. 8 розділу ІІІ, п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За частиною першою статті 40 Закону № 1404-VII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно, за вказаними вище редакціями Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право державного виконавця звернути постанову про стягнення виконавчого збору до примусового виконання та єдиною відмінністю правового регулювання стягнення виконавчого збору у зазначених редакціях Закону України «Про виконавче провадження» є те, що за правилами Закону № 606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору приймається під час виконавчого провадження окремим документом, а згідно з Законом № 1404-VIII - сума виконавчого збору визначається у постанові про відкриття виконавчого провадження, а постанова про стягнення виконавчого збору приймається вже за умов, зазначених у попередньому абзаці.

Таким чином, факт початку процедури примусового виконання рішення - відкриття виконавчого провадження, встановлення строку для добровільного виконання рішення тощо, є достатньою підставою для подальшого стягнення з боржника виконавчого збору.

Разом з тим, у п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Водночас, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Також, відповідно до частини сьомої статті 27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Суд зазначає, що постанова від 11.05.2017 ВП №53891614 стосується виділеної державним виконавцем в окреме виконавче провадження постанови як виконавчого документу щодо стягнення виконавчого збору за постановою від 15.12.2015 №44096558.

Відповідно, суд враховує у даній справі наявність чинної ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2022, якою виконавчий лист № 2-1232/2014, виданий 11.07.2014 року Деснянським районним судом м. Києва на підставі рішення Деснянського районного суду від 20.05.2014 року по справі № 754/22556/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 7146736,70 грн., витрат по сплаті судового збору 3219,00 грн. та витрати пов`язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 1233,12 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 25.10.2018 у справі №804/3584/17 зазначено наступне: «… З огляду на визнання виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/5839/15-ц від 01.03.2016 року таким, що не підлягає виконанню, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження №52808592 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 23.03.2016р. №50492477, оскільки у такому разі виконавчий збір не підлягає стягненню. Своєю чергою відсутність підстав для стягнення виконавчого збору усуває необхідність збереження арешту майна та коштів позивача, як засобу для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи відсутність законної мети втручання у право власності позивача суди дійшли правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог…».

Вказана правова позиція Верховного Суду є релевантною в даній справі.

Суд відповідно робить висновок, що оскільки виконавче провадження із примусового стягнення заборгованості 7146736,70 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3219,00 грн. та витрати пов`язані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 1233,12 грн. за виконавчим листом № 2-1232/2014 закінчене постановою державного виконавця від 10.08.2022 ВП № 67272953 у зв`язку із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження №53891614 підлягає закінченню, а заборгованість зі сплати виконавчого збору у розмірі 5027,55 грн за постановою про стягнення виконавчого збору №59558066 від 18.10.2022, що сплачена позивачем та стягнута також сума виконавчого збору станом на 08.02.2024 у сумі 34 903,96 грн. у ВП 53891614, що не заперечується сторонами по справі, підлягає поверненню.

Суд також враховує в силу ч. 4 ст. 78 КАС України, встановлені обставини та висновки суду викладені у рішеннях судом першої та апеляційної інстанції в межах розгляду справи № 320/781/23.

Також, суд зазначає для відповідача, що чинність постанови від 11.05.2017 за ВП №53891614 не є предметом спору в даній справі виходячи із суті спірних правовідносин та наслідків вирішення їх судом.

Відтак, в силу п.5 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII та положень ч. 7 ст. 27 даного Закону, виконавче провадження №53891614 відкрите постановою від 11.05.2017 підлягає закінченню, та виконавчий збір не підлягає стягненню, а підлягає поверненню позивачу.

За даною справою суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження №53891614 відкрите постановою від 11.05.2017.

Судом встановлено згідно наданої інформації по стягнутій сумі виконавчого збору станом на 08.02.2024 така становить 34 903,96 грн., що не заперечує відповідно відповідач та позивач.

Згідно листа відповіді відповідача «Про розгляд заяви» № 15619/3-23 за них. № 7382 від 23.03.2023 грошові кошти у розмірі 5027,55 грн, які надійшли від ОСОБА_1 були розподілені: 402,96 грн погашення витрат виконавчого провадження ВП № 70112466; 33,93 грн часткове погашення заборгованості по виконавчому провадженню ВР № 70112466; 4590,66 грн часткове погашення заборгованості по виконавчому провадженню ВП № 53891614.

Відповідно, 4590,66 грн. є стягнута відповідачем сума виконавчого збору в межах спірного ВП 53891614, яка підлягає також поверненню позивачу.

Таким чином, з позивача стягнуто до Державного бюджету виконавчий збір у розмірі 39494,62 грн., який стягнутий в межах ВП 53891614 та в силу зазначених вище ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII підлягає поверненню позивачу в повному розмірі.

Згідно п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Щодо зазначеного позивача стосовно неправомірного накладення арешту на загальну суму коштів 685293,46 грн., суд зазначає, що судовими рішеннями у справі №320/781/23 встановлено, що 23.11.2022 постановою державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м.Київ) Бялого М.Г. про арешт коштів у виконавчому провадженні ВП 53891614, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 685293,57 грн., яка мотивована тим, що державним виконавцем при примусовому виконанні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №44096558 від 15.12.2015, виданої Відділом примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві про стягнення виконавчого збору у розмірі 715118,88 грн, постанови про стягнення виконавчого збору №59558066, виданої 18.10.2022 відповідачем про стягнення виконавчого збору у розмірі 5027,55 грн з ОСОБА_1 на користь Держави в особі ГТУЮ у м. Києві, наявне зведене виконавче провадження №70112466, за яким боржником є позивач.

Вказана постанова про арешт від 23.11.2022 скасована судами, у зв`язку з чим суд не розглядає дії відповідача щодо арешту на суму коштів 685293,46 грн. в межах даної справи.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Статтею 13 Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод. (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах у розрізі конвенціонального та конституційного права та системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Решта доводів та тверджень не впливають на висновки суду.

3220,80 грн. позивачем сплачено судового збору за звернення до суду із даним позовом та відповідно до наслідків вирішення судом даного спору, враховуючи положення ч. 1 ст. 139, ст. 143 КАС України, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем такі судові витрати в їх повному обсязі.

Також, позивачем вказано про орієнтовний розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. та до стягнення на час прийняття рішення в даній справі вказана сума не заявлена, документів належних до подано.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. щодо не закінчення виконавчого провадження № 53891614.

Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 53891614 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 75 188,88 грн. згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д, ) повернути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) стягнуту в межах ВП №№ 53891614, 59558066 суму виконавчого збору у загальному розмірі 39 494,62 грн. (тридцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні 62 копійки).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3220,80 грн. (три тисячі двісті двадцять гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення (складення) повного тексту.

Суддя Войтович І.І.