Справа № 160/7494/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2024 року Справа № 160/7494/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Н.В.
за участі секретаря судового засіданняСватко Є.А.
представника позивача: представника позивача: представника відповідача: представника відповідача: Хіноцького В.А. Лисиці Т.І. Бережної К.І. Костоглотова С.М.
22 березня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в системі "Електронний суд", в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність податкового повідомлення-рішення відповідача від 12.12.2023 року. Позивач зазначає, що 17.11.2023 року отримав акт за результатами позапланової невиїзної перевірки, яким встановлено порушення позивачем вимог законодавства. На підставі цього акту в подальшому винесено спірне ППР. При цьому повідомлення про розгляд заперечень 07.12.2023 року позивач отримав 27.12.2023 року, тобто позивача позбавлено права надати необхідні пояснення. Спірне ППР оскаржено в адміністративному порядку, однак скаргу залишено без задоволення. Щодо підстав протиправності ППР, яке є предметом оскарження, зазначає, що фактичне місцезнаходження позивача м. Нікополь. Відповідна територія належить до території активних бойових дій, з цих же підстав підприємство знаходилося у простоях. В період з 24.02.2023 року по 29.12.2023 року у Нікопольській територіальній громаді було понад 4226 артилерійські обстріли, які тривають і зараз. Однак відповідач не врахував цю обставину, яка впливає на роботу позивача, під час розгляду заперечень. Позивач описує обставини застосування до нього санкцій, подальшого переходу у власність держави протягом 2023 року. Усі дії попереднього керівництва не відповідали інтересам товариства, бенефіціарний власник був представником рф, наразі власником є держава Україна, однак відновити нормальну діяльність не вдається через наслідки діяльності попереднього керівництва. Позивач є фігурантом численних кримінальних проваджень, в період з 11 по 13 травня 2022 року у позивача проведено обшук та вилучено усю первинну документацію. 09 травня 2022 року на рахунки позивача накладено арешт в рамках кримінального провадження, 26 серпня 2022 року майно позивача передано АРМА, в т.ч. кошти на рахункам (понад мільйон доларів та понад 43 мільйони гривень). Податковий орган акцентує увагу на звітності з ТЦУ, однак усі звіти подавалися вчасно. Вказує, що вилучення первинної документації згідно ухвали суду, знаходження підприємства в зоні бойових дій, його націоналізація унеможливили своєчасне подання звітності з ТЦУ. Наводить приклади судової практики.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/7494/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
12 квітня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що з 25 по 26 жовтня 2023 року проводилася документальна невиїзна перевірка позивача, в ході якої проведено аналіз своєчасності подання позивачем звіту про контрольовані операції за 2021 рік та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік. для отримання пояснень щодо неподання цих документів позивачу направлено лист від 19.10.2022 року, відповідь на який не надано станом на дату проведення перевірки. Встановлено ймовірне завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування в 2016 році та в 2017 році. Запит щодо контрольованих операцій за 2015-2020 роки повернуто за закінченням терміну зберігання. Граничний термін надання документації з ТЦУ 20.09.2023 року, станом на дату перевірки документація з ТЦУ за 2015-2020 роки не надана, чим порушено обов`язок її надавати протягом 30 календарних днів. Встановлено ненадання звіту про контрольовані операції та повідомлення про участь в МГК за 2021 рік (граничний термін 30.09.2023 року). 05.08.2022 року відповідачу надійшов лист позивача щодо відсутності можливості звітувати. Вказаний лист розглянуто 04.10.2022 року та прийнято попереднє рішення про можливість виконання податкового обов`язку через недостатність підтверджуючих документів щодо неможливості їх виконання.
18 квітня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Вказує про ненадання разом з відзивом документів, на які посилається відповідач, також зазначає, що контролюючі органи спочатку запитували документацію з ТЦО за 2016-2017 роки, а через місяць вже за 2015-2020 роки, без обґрунтування необхідності надання більшої кількості документів. Заперечує проти визначеної відповідачем граничної дати надання документації з ТЦО (20.09.2023 року), адже через зупинення згідно п. 69.9. ст. 69 Податкового кодексу України строків надання відповіді на запит, відповідний обов`язок надання відповіді виник у позивача з 01.08.2023 року, а в запереченнях на акт перевірки та адміністративний скарзі на спірне ППР позивач посилався на вилучення усієї документації в ході обшуку в травні 2022 року. Щодо запита відповідача до правоохоронного органу зазначає, що такий запит був лише 1 та від 03.10.2022 року, відомості щодо дій відповідача для отримання відповіді на свій запит відсутні. Посилається на відсутність підтверджуючих документів щодо направлення позивачу копію наказу про проведення перевірки, через що позивач не мав можливості оскаржити наказ про проведення перевірки, оскільки не отримав його до проведення перевірки. Вказує на неврахування відповідачем переходу позивача у власність держави.
18 квітня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про збільшення позовних вимог, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд».
Судове засідання, призначене на 23 квітня 2024 року, відкладено на 30 квітня 2024 року, в зв`язку з надходженням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
В судове засідання, призначене на 30 квітня 2024 року, представники сторін з`явились, надали пояснення щодо поданої заяви про збільшення позовних вимог, для надання відповідачу можливості подати пояснення на таку заяву в судовому засіданні оголошено перерву до 14 травня 2024 року.
10 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що в ході обшуку у позивача не вилучалася документація з ТЦУ, а податкова адреса позивача знаходиться не в м. Нікополь, де проходив обшук, а в смт. Солоне. Також звертає увагу на те, що попри твердження позивача в 2024 році позивачем подано уточнюючу декларацію з податку на прибуток за 2021-2022 роки без первинних документів. Вказує, що м. Нікополь не входить до переліку тимчасово окупованих територій.
10 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання додано докази на підтвердження факту відсутності осіб, відповідальних за подання податкової звітності на підприємстві.
14 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання додано докази щодо звільнення посадових осіб позивача, відомостей про перебування їх на робочому місці.
14 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання додано докази на підтвердження копію Акту приймання-передачі документів від 19.01.2024 року, на підставі якого повернуто первинну документацію позивача, вилучену попередньо під час обшуку.
14 травня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд заяви про збільшення позовних вимог в порядку письмового провадження без участі сторін, в якій наявна відмітка про відсутність заперечень представника відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСМПО ТИТАН Україна» про збільшення позовних вимог у справі №160/7494/24 повернуто. Підготовче судове засідання призначене на 21 травня 2024 року.
У зв`язку з заявою позивача про закриття підготовчого провадження та наявною відміткою представника відповідача про відсутність заперечень, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 червня 2024 року.
04 червня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано додаткові пояснення, які надійшли від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що відповідач не надає документів, які згадує у відзиві, не враховує обставини вилучення у позивача документів, не вжив заходів для отримання відповіді на звернення до правоохоронного органу щодо місцезнаходження позивача, не вручив позивачу наказ про призначення перевірки, при цьому активи позивача перебувають під санкціями, а поданий відповідачем «відзив» не є таким за змістом.
В судове засідання, призначене на 04 червня 2024 року, представники сторін з`явились, надали пояснення по суті справи. В ході судового засідання судом постановлено протокольну ухвалу про витребування доказів на виконання приписів ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, для надання яких в судовому засіданні оголошено перерву до 11 червня 2024 року.
10 червня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, які надійшли від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідачем надано докази, витребувані в ході судового засідання 04 червня 202 4року.
11 червня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано додаткові пояснення, які надійшли від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд».
11 червня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, до якого додано копію запиту ДПС України від 14.07.2023 року в повному обсязі.
В судове засідання, призначене на 11 червня 2024 року, представники сторін з`явились, надали пояснення по суті справи, виступили з промовами в судових дебатах.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та об`єктивно оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.
1) інформацію щодо джерел інформації, використаних позивачем, стратегії пошуку зіставних операцій/підприємств, результатів даного пошуку (перелік операцій/підприємств) та діапазонів показників рентабельності. що відповідають принципу «витягнутої руки» при експорті/імпорті товару у контрольованих операціях;
2) зовнішньоекономічні контракти (договору) позивача, укладені з контрагентами-нерезидентами;
3) розрахункові документи: платіжні доручення та інші документи, що свідчать про виконання грошових зобов`язань по зазначених вище договорах.
Наказом відповідача від 20.09.2023 року №4322-п призначено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з 25.10.2023 року тривалістю 2 робочих дня з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині неподання платником податків звіту про контрольовані операції за 2021 рік, неподання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік та неподання документації з трансфертного ціноутворення щодо контрольованих операцій за період 2015-2020 роки.
Разом з вказаним наказом складено повідомлення від 20.09.2023 року №1075 про проведення документально позапланової невиїзної перевірки позивача.
01 листопада 2023 року відповідачем складено Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині неподання платником податків звіту про контрольовані операції за 2021 рік, неподання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік та неподання документації з трансфертного ціноутворення щодо контрольованих операцій за період 2015-2020 року №3669/04-36-23-01/36096221 (далі Акт перевірки), згідно висновку якого встановлено порушення позивачем пп. 39.4.2. та пп. 39.4.4. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України в частині неподання платником податків звіту про контрольовані операції за 2021 рік, неподання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік та неподання документації з трансфертного ціноутворення щодо контрольованих операцій за період 2015-2020 роки.
У відповідних частинах Акту перевірки зазначено:
- за податковою адресою позивача 21.09.2023 року направлено повідомлення від 20.09.2023 року №1075 та копія наказу про призначення перевірки від 25.10.2023 року. Станом на дату акту перевірки відсутня інформація щодо вручення вищезазначених документів. Додатково ці документи направлені до електронного кабінету платника податків;
- перевірка проводилася з 25.10.2023 року по 26.10.2023 року. Позивач зареєстрований в смт. Солоне Дніпропетровської області;
- отже, встановлено ненадання позивачем звіту про контрольовані операції та повідомлення про участь в МГК за 2021 рік (граничний термін 30.09.2022 року за пп. 39.4..2 п. 39.4. ст.39 Податкового кодексу України), а також документації з ТЦУ (граничний термін 20.09.2023 року).
На Акт перевірки позивачем подано заперечення від 23.11.2023 року №45, в яких посилався на обставини запровадження воєнного стану. Також вказує, що порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, затверджений наказом Мінфіну від 29.07.2022 року №225, опубліковано на сайті ДПС України лише 02.09.2022 року, а ще до опублікування цього наказу позивач поінформував Солонянську ДПІ 05.08.2022 року про відсутність можливості своєчасно подавати звіти через постійні обстріли. Оскільки станом на дату подання такої заяви позивача порядку її розгляду не існувало, просив вважати її належним повідомленням неможливості виконання податкових обов`язків. Також звертав увагу на обставини застосування до позивача санкцій, вилучення документації в ході обшуків, що просив врахувати.
Згідно рішення про результати розгляду скарги від 22.02.2024 року №4726/6/99-00-06-03-01-06 скаргу позивача на ППР від 12.12.2023 року залишено без задоволення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Положеннями підпунктів 16.1.2-16.1.3. пункту 16.1. ст. 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до пп. 19-1.1.1. контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків;
Згідно пп. 20.1.6., 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.
За пп. 39.4.2. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України Платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, звіт про контрольовані операції.
Платники податків, які є учасниками відповідної міжнародної групи компаній та у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.
Звіт про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній подаються центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Згідно з пп. 39.4.4. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України на запит центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, платники податків протягом 30 календарних днів з дня отримання запиту подають документацію з трансфертного ціноутворення щодо контрольованих операцій, зазначених у запиті.
Документація з трансфертного ціноутворення подається платником податків до контролюючого органу, зазначеного у запиті.
Положеннями п. 42.5. ст. 42 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.
Відповідно до пп. 54.3.3. п. 54. ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;
Підпунктом 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
За п. 120.4. ст. 120 Податкового кодексу України невключення до поданого звіту про контрольовані операції інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції та/або невключення до поданого звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній інформації відповідно до вимог статті 39 цього Кодексу - тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі:
1 відсотка суми контрольованих операцій, незадекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі незадекларовані контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Під час здійснення планових перевірок платників податків, які є фінансовими агентами, предметом перевірки також є дотримання фінансовими агентами вимог статті 39-3 цього Кодексу.
Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки", крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4, 140.5.5-1, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою за заявою платника податків (далі - електронна перевірка) вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до пункту 77.2 статті 77 цього Кодексу, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки, але не раніше офіційного повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про запровадження проведення такої перевірки для відповідних платників податків: які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності; суб`єктів господарювання мікро-, малого; середнього підприємництва; інших платників податків. Форма заяви, порядок її подання, прийняття рішення про проведення електронної перевірки встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пп. 78.1.2., 78.1.15. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом; неподання платником податків або подання з порушенням вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу звіту про контрольовані операції, повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній, глобальної документації (майстер-файлу) та/або документації з трансфертного ціноутворення.
Згідно п. 79.1. ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
За пп. 69.1. п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, та переліків документів на підтвердження затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022 року №225 (далі Порядок №225). Порядок №225 набрав чинності 06.09.2022 року в результаті опублікування в Офіційному віснику України (2022 р., № 69, стор. 66, стаття 4198, код акта 113382/2022).
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
ППР від 12.12.2023 року містить штрафні санкції за 3 окремі порушення, в зв`язку з чим доцільним є окремий розгляд кожного з цих порушень.
Стосовно неподання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік.
Відповідач констатував порушення позивачем пп. 39.4.2. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України через неподання в граничний термін (до 30.09.2022 року) позивачем відповідного повідомлення, в зв`язку з чим застосував до позивача штраф у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму (2270 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 року).
Порядок складання Повідомлення про участь у міжнародній групі компаній затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2020 року №839 (далі Порядок №839).
Згідно п. 12 розділу І Порядку №839 повідомлення подається до 01 жовтня року, що настає за звітним. Якщо останній день строку подання Повідомлення припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.
Порядок заповнення Повідомлення згідно Порядку №839 визначено у розділі ІІ цього правового акту.
Позивачем доводи позовної заяви висловлено не окремо щодо кожного правопорушення, а в цілому стосовно ППР від 12.12.2023 року. Так, узагальнено позивач посилався на перебування у м. Нікополь, яке зазнає обстрілів в результаті збройної агресії російської федерації, на обставини, пов`язані із застосуванням до позивача санкцій, а також на вилучення у нього документації в ході проведення обшуків. В заяві про збільшення позовних вимог позивач висловлював додатковий аргумент рішення відповідача про можливість позивача виконувати обов`язки з подання звітності прийнято згідно Порядку №225, який набрав чинності 06.09.2022 року, в той час як заява позивача про неможливість виконання податкових обов`язків подана 05.08.2022 року, а тому підлягає задоволенню.
Застосовуючи доводи позивача до зазначеного порушення суд вказує наступне.
В матеріалах справи в наявності лист позивача від 05.08.2022 року №207, в якому позивач зазначає: «наступним повідомляємо про відсутність можливості звітування ТОВ «ВСМПО Титан Україна» за відсутності відповідальних співробітників у зв`язку з звільненням, відпустками за свій рахунок пов`язаних з високим ризиком втрати свого життя та своїх близьких з причин щоденного бомбардування загарбником як промислових об`єктів, так і житлових будинків, наслідком яких є руйнування та людські втрати громади м. Нікополь», без додатків.
04 жовтня 2022 року відповідачем складено попереднє рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого обов`язку, яким розглянуто заяву позивача від 05.08.2022 року №297 та прийнято рішення щодо можливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку. В підставах прийняття рішення вказано: не зазначені обставини непереборної сили, які підтверджені документально (п. 7 розд. ІІ Порядку №225), недостатність підтверджуючих документів. В тексті рішення запропоновано надати додаткові документи на підтвердження зазначеної у заяві підстави (підстав) неможливості виконання платниками податків податкових обов`язків.
Передусім суд розглядає доводи позивача стосовно набрання чинності Порядком №225. Дійсно, цей правовий акт набрав чинності через місяць (06.09.2022 року) після подання позивачем заяви про «неможливість звітування» (05.08.2022 року), правовий акт відповідача в зв`язку з такою заявою позивача відповідачем прийнято 04.10.2022 року (попереднє рішення) та 01.11.2022 року (рішення).
Тим не менш, суть правової позиції позивача зводиться до того, що в силу подання ним заяви від 05.08.2022 року у вільній формі до нього мають бути застосовані правові наслідки, які настають згідно Порядку №225 (тобто, слід визнати, що позивач не міг звітувати з об`єктивних причин, а тому і нарахування штрафу за відсутність звітування є протиправним). Наприклад, в запереченнях на Акт перевірки позивач просив вважати такий лист відповідним вимогам законодавства.
Такі доводи суд визнає суперечливими та відхиляє їх виходячи з наступного.
Пунктом 69.1. п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України останній доповнено в зв`язку з набранням чинності Законом України від 24.03.2022 року №2142-IX (набрання чинності - 05.04.2022 року). Ця норма права по суті є пільгою для платників податків, яка передбачила можливість звільнення від відповідальності за податкові правопорушення, що будуть вчинені не з вини платників податків, а зумовлені збройною агресією російської федерації. Водночас, на виконання цієї норм права з самого початку її існування (з 05.04.2022 року) передбачалося прийняття підзаконного нормативно-правового акту (яким став Порядок №225), що очевидно вбачається з прямої вказівки у тексті пп. 69.1. п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України. Самі по собі положення п. 69.1. п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не могли бути реалізовані, оскільки взаємозв`язок неможливості виконання платниками податків обов`язків саме із наслідками збройної агресії (а не, наприклад, умисним порушенням податкової дисципліни) мав встановлюватися податковими органами в кожному конкретному випадку згідно спеціальної процедури, яка була запроваджена в подальшому, разом з прийняттям Порядку №225.
Відповідно, єдиний правомірний варіант поведінки платника податків, на якого поширюється п. 69.1. п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, це використання процедури, встановленої Порядком №225. В тому числі така процедура застосовується і до періодів існування податкових обов`язків, які вже минули станом на дату набрання чинності відповідним порядком, адже його положеннями не заперечено можливість підтвердження неможливості виконання платниками податків своїх обов`язків за минулий час, а вимоги до заяви згідно п. 3 розділу ІІ Порядку №225 прямо передбачають обов`язок зазначати у відповідних заявах інформацію про податкові періоди, яких стосується заява.
Затвердження Порядку №225 обумовлено необхідністю підтвердження платниками податків можливості чи неможливості своєчасного виконання податкового обов`язку щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, тощо. Тобто, метою зазначеної процедури є убезпечення платників податків, які постраждали від збройної агресії російської федерації від негативних наслідків у зв`язку із об`єктивною неможливістю виконати свої податкові обов`язки щодо своєчасного подання звітності, сплати податків, тощо.
Суд зауважує, що подання заяв про неможливість виконання податкових обов`язків в період після доповнення податкового кодексу України відповідними положеннями пп. 69.1. п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, однак до набрання чинності Порядком №225 (06.09.2022 року) цілком могло мати місце. Однак так саме очевидно, що не маючи процедуру розгляду таких заяв податковий орган не міг приймати і юридично значущі рішення, оскільки зворотне було б грубим порушенням принципу законності.
Відповідно, позивач з власної ініціативи та до передбачення законодавством відповідної процедури 05.08.2022 року звернувся до податкового органу (Солонянська ДПІ), в якій повідомив про «відсутність можливості звітування», на що відповідач вже після набрання чинності Порядком №225 прийняв відповідні рішення.
Суд констатує, що таке правозастосування відповідача є найбільш розумним та відповідає вимогам законодавства, оскільки станом на 05.08.2022 року позивач подав заяву, правові наслідки подання якої законодавством визначено не було, через що відповідач правомірно не приймав жодних юридично значущих рішень в зв`язку з поданням такої заяви, натомість вже після запровадження належної правової процедури для розгляду заяв такого змісту розглянув відповідну заяву позивача згідно вимог законодавства.
Позивач безпідставно стверджував, що така заява звільняє його від відповідальності за податкові правопорушення, оскільки таке звільнення здійснюється виключно згідно Порядку №225 рішенням уповноваженого суб`єкта, яке стосовно позивача прийнято не було. Не існувало та не існує норми права, яка б передбачала настання для позивача юридичних наслідків, про які він зазначає, на підставі дій позивача, які мали місце.
Більш того, суд окремо зауважує, що заява позивача від 05.08.2022 року в цілому не відповідає вимогам розумності та обґрунтованості, оскільки позивач не вказав конкретно ані обсяг податкових обов`язків, які не можуть бути виконані, ані підстав, через які такі обов`язки не можуть бути виконані (вказано лише групи підстав без жодної конкретизації), а також не надав жодного доказу на підтвердження існування таких обставин.
Отже, позивача не звільнено від обов`язків звітувати, оскільки рішення про це згідно Порядку №225 щодо позивача не прийнято, а обставини подання заяви від 05.08.2022 року №207 не звільняють позивача ані від відповідних обов`язків, ані від відповідальності.
Слід зауважити, що перевірку позивача проведено 01.11.2023 року (а санкції застосовано 12.12.2023 року), в той час як заяву про неможливість виконання податкових обов`язків позивач подавав 05.08.2022 року. Після подання цієї заяви позивач протягом 16 місяців до притягнення його до відповідальності за неподання звітності не використав процедуру згідно Порядку №225, відповідні докази в матеріалах справи відсутні. Відповідно, позивач мав розумну та достатню можливість довести перед відповідачем неможливість виконання обов`язків щодо подання звітності, в т.ч. за минулий час, чого не зробив з обставин, які залежали від його власної волі.
Судом враховано наданий позивачем лист від 26.01.2024 року, однак згідно його змісту лише 1 додаткова заява згідно Порядку №225 була подана наприкінці 2023 року і щодо якої не прийнято рішення згідно вимог законодавства, оскільки вона подана з порушенням процедури. Тобто, норми Порядку №225 не застосовано згідно їх призначення.
Щодо обставин допущених позивачем порушень вимог законодавства щодо подання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік суд вказує на наступне.
Позивач був зобов`язаний подати Повідомлення про участь в міжнародній групі компаній за 2021 рік, строк виконання такого обов`язку встановлено до 01.10.2022 року згідно пп. 39.4.2. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України.
Щодо оцінки доводів позивача згідно позовної заяви.
Посилання позивача на місцезнаходження у м. Нікополь судом відхиляється з огляду на наступне.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований в смт. Солоне Дніпропетровської області, за цією ж адресою проведено перевірку.
Сторонами не заперечено знаходження виробничих потужностей позивача на території м. Нікополь, судом ця обставина визнається.
Водночас, обставини місцезнаходження підприємства в аспекті впливу на нього бойових дій мають юридичне значення виключно в рамках процедури згідно Порядку №225. Судом може надаватися правова оцінка обґрунтованості застосування такої процедури контролюючим органом до платника податків, однак суд не уповноважений застосовувати таку процедуру до платника податків безпосередньо (тобто, суд не застосовує замість відповідача Порядок №225 до платника податків), за межами норм Порядку №225, якими відповідні повноваження надано саме податковим органам.
Як наслідок, перебування позивача в смт. Солоне або в м. Нікополь, обставини обстрілів цих населених пунктів та ін. зумовлені збройною агресією проти України обставини судом не враховуються, оскільки юридичне значення таких обставин не оцінювалося відповідачем згідно процедури за нормами Порядку №225. При цьому відсутність такої оцінки є результатом виключно поведінки самого позивача, який протягом тривалого часу не використав встановлену законодавством процедуру для підтвердження відповідних обставин, при цьому не навів і змістовних підстав щодо її невикористання.
Також суд відхиляє доводи позивача щодо обставин застосування до нього санкцій. Так, законодавством не встановлено градацію обов`язковості обов`язків платників податків в залежності від форми власності, кінцевого бенефіціара та інших обставин. Відповідно, податковий обов`язок подавати повідомлення про участь в міжнародній групі компаній має однаковий зміст для всіх без виключення платників податків, на яких поширюється норма права, яка встановлює відповідне правило поведінки. В цій справі за пп. 39.4.2. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України правило поведінки встановлено для «податків, які є учасниками відповідної міжнародної групи компаній та у звітному році здійснювали контрольовані операції», а тому встановивши щодо себе згадані обставини позивач мав обов`язок подавати відповідне повідомлення, чого не зробив.
З точки зору безпосередніх юридичних наслідків для позивача суд зазначає, що оцінює їх також змістовно. Так, відповідні юридичні процедури щодо позивача тривали з жовтня 2022 року (застосування санкцій згідно Указу Президента України). Вже з 24.02.2023 року активами позивача керував Фонд державного майна, а з 25.09.2023 року єдиним учасником позивача став Фонд державного майна. Тим не менш, позивачем так і не було подано ані відповідну звітність, ані заяву про неможливість виконати такі податкові обов`язки згідно Порядку №225, в зв`язку з чим 12.12.2023 року до нього застосовано штрафні санкції. Позивач перераховував відповідні обставини без конкретизації їх юридичного значення для цілей цього спору в зв`язку з чим кожна з цих обставин зумовлювала неможливість позивача або виконати відповідний обов`язок, або скористатися процедурою підтвердження неможливості виконання такого обов`язку. Аналогічним чином не обґрунтовано і доводи щодо арешту рахунків позивача згідно ухвали слідчого судді
Отже, доводи позивача щодо обставин застосування до нього санкцій, арешту рахунків слідчим суддею судом відхиляються.
Стосовно доводів в частині вилучення у позивача документації в результаті проведення обшуку суд зазначає наступне.
Згідно протоколу обшуку від 11.05.2022 року у позивача вилучено документи.
Як положення пп. 69.1. п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, так і норми Порядку №225 не обмежують сферу правозастосування відповідних норм права.
Буквальний зміст особливого правового регулювання, запровадженого п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, передбачає запровадження спеціальних процедур для справляння податків і зборів в період дії воєнного стану.
При цьому йдеться про неможливість виконання податкових обов`язків саме в період дії воєнного стану, а не виключно у зв`язку з обставинами, які викликані виключно умовами воєнного стану. Так, у пп. 7 п. 1 розділу ІІ Порядку №225 серед підстав неможливості виконання податкових обов`язків зазначено і «інші обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), підтверджені документально».
Тобто, позивач не був обмежений в можливості використати передбачену законодавством процедуру згідно Порядку №225, пославшись при цьому на обставини вилучення у нього документації, для створення для себе юридичних наслідків відповідного змісту.
Більш того, позивач жодним чином не обґрунтував значення цієї обставини для можливості подання саме повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, в т.ч. не вказав як саме відсутність документації позбавляє позивача обізнаності про його факт участі у певній міжнародній групі компаній.
Так, форма такого повідомлення затверджена вже згаданим Порядком №839, однак позивач не обґрунтував який саме пункт цього повідомлення він не міг заповнити через вилучення у нього відповідної документації, в т.ч. з урахуванням подання ним таких повідомлень в минулому.
Оцінюючи цю обставину безпосередньо та згідно її змісту суд констатує, що вона не створює жодних розумних та об`єктивних перешкод для подання згаданого повідомлення.
В цьому аспекті слушними є доводи відповідача, згідно яких відповідач після проведення обшуку 11.05.2022 року зміг подати уточнюючий розрахунок з ПДВ 19.05.2022 року, податкову декларацію з ПДВ від 19.05.2022 року, а також податкову декларацію з ПДВ від 20.06.2022 року (копії документів надані відповідачем). Також згідно наданих відповідачем разом з поясненнями від 10.05.2024 року документів позивач подавав податкову звітність інших видів 20.07.2022 року, 09.08.2022 року, 09.02.2023 року.
Суд враховує надану позивачем 14.05.2024 року довідку про те, що попередній директор був відсутній на роботі з невідомих причин з 30.08.2022 року по 05.09.2023 року, відомості про звільнення бухгалтера, табелі обліку робочого часу, однак ця обставина не впливає на податкові обов`язки відповідача як суб`єкта господарювання. Окрім цього, перевірка та її наслідки мали місце суттєво пізніше, ніж цей період часу.
Також суд враховує наданий позивачем 14.05.2024 року акт 19.01.2024 року, яким правоохоронний орган повернув позивачу документи. Ця обставина обґрунтовує можливість подання позивачем звітності після цієї дати, однак не впливає на висновки суду, які зроблено щодо поданої позивачем податкової звітності до повернення вказаних документів.
Окремо суд зауважує, що не констатує, що позивач мав безперешкодну можливість звітувати за обставин вилучення у нього податкової звітності. Водночас, суд наголошує на тому, що обставина фактичного звітування має суттєве значення в аспекті того, що позивач не навів жодних змістовних доводів про те, яким чином вилучена звітність перешкоджала виконанню кожного податкового обов`язку, за невиконання якого до позивача застосовано штрафну санкцію. Так, відповідач не пояснив конкретно яка саме графа якого документу не могла бути заповнена в зв`язку з вилученням документів та як саме це узгоджується із поданням звітності інших видів (не навів змістовних пояснень з цього приводу).
В контексті посилань позивача на п. 44.6. ст. 44 Податкового кодексу України суд зазначає, що в цій справі йдеться не про ненадання позивачем документів на запит перевіряючих (який здійснено в ході перевірки і за ненадання відповіді на яких наступає відповідальність згідно п. 120.1. ст. 120 Податкового кодексу України). Предмет перевірки також стосувався не правильності задекларованих показників (які не могли б бути перевірені через ненадання документів в зв`язку з їх вилученням правоохоронних органів), а неподанням трьох конкретних документів (2 документи та відповідь на запит). Тобто, про різне юридичне значення обставини вилучення документів стосовно застосування п. 44.6. ст. 44 Податкового кодексу України, адже у позивача не вилучено ці три конкретні документи. Відповідно, значення вилучення документів належить розглядати не крізь призму п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, а в більш ширшому контексті (чи впливала та як саме впливала фактично обставина вилучення документів, яким чином позивач довів відповідну кореляцію відносно саме стверджуваних контролюючим органом порушень), що зроблено судом раніше.
Узагальнюючи вищевикладене суд констатує, що доводи позивача стосовно неможливості подати повідомлення про участь в міжнародній групі компаній є безпідставними, в свою чергу відповідний обов`язок позивачем не виконано, обґрунтованих підстав для його невиконання не наведено, в зв`язку з чим висновки Акту перевірки та ППР від 12.12.2023 року у відповідній частині є правомірними.
Стосовно неподання звіту про контрольовані операції за 2021 рік.
Відповідач констатував порушення позивачем пп. 39.4.2. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України через неподання в граничний термін (до 30.09.2022 року) позивачем відповідного звіту, в зв`язку з чим застосував до позивача штраф у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму (2270 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 року).
Позивач був зобов`язаний подати звіт про контрольовані операції за 2021 рік, строк виконання такого обов`язку встановлено до 01.10.2022 року згідно пп. 39.4.2. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України.
Щодо оцінки доводів позивача згідно позовної заяви.
Оскільки доводи позивача мали загальний характер (не стосувалися кожного з неподаних документів окремо), а обставини, що стосуються неподання звіту про контрольовані операції, є тотожними обставинам, що стосуються неподання повідомлення про участь в міжнародній групі компаній, тотожною також є і оцінка судом відповідних обставин, висновки суду щодо обов`язку позивача подавати цей документ, а також щодо відсутності поважних підстав для його неподання є тотожними, тобто передбачають визнання доводів позовної заяви в цій частині необґрунтованими.
Отже, висновки Акту перевірки та ППР від 12.12.2023 року у відповідній частині є правомірними.
Стосовно неподання документації з трансфертного ціноутворення щодо контрольованих операцій за період 2015-2020 роки.
Відповідач констатував порушення позивачем пп. 39.4.4. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України через неподання в граничний термін (до 20.09.2023 року) позивачем відповідних документів, в зв`язку з чим застосував до позивача штраф: по 200 розмірів прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2015-2020 років.
Узагальнено висновки Акту перевірки у відповідній частині, з урахуванням інших обставин справи, зводяться до наступного.
2) 24.08.2022 року відповідач листом №4107/8/04-36-23-01-07 ініціює перед ДПС України витребування у позивача документації з ТЦО за 2016-2017 роки;
Відповідач обчислює порушення строку надання відповіді на запит ДПС України від 14.07.2023 року з 21.08.2023 року дата повернення запиту до відправника + 30 днів = 20.09.2023 року.
6) 01.11.2023 року (дата Акту перевірки) станом на цю дату відповідь на запити ДПС України не надано.
Згідно пп. 39.4.4. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України на запит центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, платники податків протягом 30 календарних днів з дня отримання запиту подають документацію з трансфертного ціноутворення щодо контрольованих операцій, зазначених у запиті.
Документація з трансфертного ціноутворення подається платником податків до контролюючого органу, зазначеного у запиті.
Відповідно до п. 42.5. ст. 42 Податкового кодексу України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
За абз. 8 п. 73.3. ст. 73 Податкового кодексу України (станом на 16.09.2022 року дата першого запиту ДПС України) письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом.
За п. 73.3. ст. 73 Податкового кодексу України (станом на 14.07.2023 року дата другого запиту ДПС України) контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і має містити:
1) підстави для надсилання запиту відповідно до цього пункту із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
При цьому згідно пп. 73.3.1. п. 73.3. ст. 73 Податкового кодексу України письмовий запит про надання інформації надсилається платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом.
В силу п. 52-8 підрозділ 10 розділу XX Податкового кодексу України до закінчення карантину зупинявся перебіг строків в т.ч. згідно ст. 73 Податкового кодексу України.
Водночас, з набранням 25.11.2022 року чинності Закону України від 03.11.2022 року № 2719-IX у п. 52-8 підрозділ 10 розділу XX Податкового кодексу України з`явилося виключення щодо надання відповідей на запити щодо «податкового контролю за трансфертним ціноутворенням».
Таким чином, перший запит ДПС України (від 16.09.2022 року) направлено в період дії зупинення строків на надання на нього відповіді. Водночас, такий строк саме зупинявся, а в першому реченні цієї норми права використано слово «тимчасово», тому позивач не звільнявся від обов`язку надати відповідь на цей запит, а міг лише розпочати обчислення строку на надання такої відповіді не з дати отримання запиту, а з дати припинення зупинення відповідного строку.
Тим не менш, сам відповідач обчислив відповідні строки лише щодо другого запиту, пославшись на перший скоріше як на передумову для направлення другого, тому обставини щодо направлення та отримання першого запиту ДПС України позивачу в провину не ставляться, натомість вищевикладене зумовлює висновок, що станом на дату направлення другого запиту ДПС України «карантинне» зупинення строків на надання на них відповіді вже не існувало, а тому запит було обґрунтовано направлено позивачу, який мав надати на нього змістовну відповідь, чого не зробив, що позивачем і не заперечується (сам факт ненадання відповіді).
Також суд констатує обов`язок позивача надати відповідь на запит, що безпосередньо вказано у пп. 39.4.4. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України.
Згідно пп. 39.4.6. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України документація з трансфертного ціноутворення (сукупність документів або єдиний документ, складений у довільній формі) повинна містити таку інформацію:
а) дані про особу (осіб), яка є стороною контрольованої операції, та про пов`язаних осіб платника податків (у звітному періоді, в якому здійснювалася контрольована операція, та на момент подання документації), а саме:
контрагента (контрагентів) контрольованої операції;
фізичних осіб, які є кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) платника податків (за наявності);
осіб, які безпосередньо (опосередковано) володіють корпоративними правами платника податків у розмірі 25 і більше відсотків;
осіб, корпоративними правами яких у розмірі 25 і більше відсотків безпосередньо (опосередковано) володіє платник податків.
Дані повинні бути такими, що дають змогу ідентифікувати таких пов`язаних осіб (включаючи найменування держав (територій), податковими резидентами яких є такі особи, код особи, встановлений у державі (країні) їх реєстрації) та розкривати інформацію щодо критеріїв визнання таких осіб пов`язаними;
б) загальний опис діяльності групи компаній (включаючи материнську компанію та її дочірні підприємства), у тому числі організаційну структуру такої групи, опис господарської діяльності цієї групи, політику трансфертного ціноутворення, інформацію про осіб, яким платник податків надає місцеві управлінські звіти (назва держави, на території якої такі особи утримують свої головні офіси);
в) опис структури управління платника податків, схема його організаційної структури із зазначенням загальної кількості працюючих осіб та в розрізі окремих підрозділів платника податків станом на дату операції або на кінець звітного періоду;
г) опис діяльності та стратегії ділової активності, що провадиться платником податків, зокрема, економічні умови діяльності, аналіз відповідних ринків товарів (робіт, послуг), на яких проводить свою діяльність платник податків, основні конкуренти;
ґ) відомості про участь платника податків у реструктуризації бізнесу або передачі нематеріальних активів у звітному або попередньому році з поясненням аспектів цих операцій, що вплинули або впливають на діяльність платника податків;
д) опис контрольованої операції із зазначенням ланцюга постачання (створення вартості) товарів (робіт, послуг) у контрольованій операції.
Опис операцій з придбання (продажу) товарів, робіт (послуг), нематеріальних активів, інших предметів господарських операцій, відмінних від товарів, має містити обґрунтування економічної доцільності (економічної вигоди, що отримується в результаті здійснення контрольованої операції у порівнянні із неконтрольованими операціями, які є реально доступними альтернативними варіантами такої контрольованої операції) і наявності ділової мети їх придбання (продажу);
е) опис товарів (робіт, послуг), включаючи фізичні характеристики, якість і репутацію на ринку, країну походження і виробника, наявність товарного знаку та іншу інформацію, пов`язану з якісними характеристиками товару (роботи, послуги).
є) відомості про фактично проведені розрахунки у контрольованій операції (сума та валюта платежів, дата, платіжні документи);
ж) чинники, які вплинули на формування та встановлення ціни, зокрема бізнес-стратегії сторін операції (за наявності), які істотно впливають на ціни товарів (робіт, послуг);
з) функціональний аналіз контрольованої операції: відомості про функції осіб, що є сторонами (беруть участь) у контрольованій операції, про використані ними активи, пов`язані з такою контрольованою операцією, та економічні (комерційні) ризики, які такі особи враховували під час здійснення контрольованої операції;
и) економічний та порівняльний аналіз:
суму отриманих доходів (прибутку) та/або суму понесених витрат (збитку) внаслідок здійснення контрольованої операції, рівень рентабельності;
обґрунтування вибору методу, який застосовано для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки", фінансового показника згідно з підпунктом 39.3.2.5 підпункту 39.3.2 пункту 39.3 цієї статті та сторони, що досліджувалася згідно з підпунктом 39.3.2.7 підпункту 39.3.2 пункту 39.3 цієї статті;
обґрунтування вибору та інформація про зіставні операції (зіставних осіб) і джерела інформації, які використовувалися для аналізу;
обґрунтування використання під час визначення діапазону рентабельності відповідно до підпункту 39.3.2.8 підпункту 39.3.2 пункту 39.3 цієї статті інформації за декілька податкових періодів (років) та розрахунок середньозваженого значення показника рентабельності;
розрахунок діапазону цін (рентабельності);
опис та розрахунок проведених коригувань згідно з підпунктом 39.2.2.1 підпункту 39.2.2 пункту 39.2 цієї статті.
Відповідний запит наявний в матеріалах справи, за змістом містить відсилання на попередній запит (від 16.09.2022 року) та фактично зумовлений ненаданням на нього відповіді та дублює його за змістом витребуваних документів.
Як вже зазначав суд, в цій справі до позивача не застосовано санкції в зв`язку за ненадання відповіді на запит від 16.09.2022 року, останній оцінюється в контексті дослідження змісту запиту від 14.07.2023 року, адже останній міститься відсилання до попереднього запиту.
Отже, позивачу було направлено запит, який позивачем не отримано, запит повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно положень п. 42.5. ст. 42 Податкового кодексу України запит від 14.07.2023 року вважається врученим позивачу 21.08.2023 року, а тому до 20.09.2023 року позивач мав обов`язок надати на нього відповідь. Тим не менш, станом як на 01.11.2023 року (дата Акту перевірки), так і станом на дату ППР від 12.12.2023 року відповідь на запит, який вважається врученим не надано. Ця обставина зумовлює відповідальність, передбачену п. 120.3. ст. 120 Податкового кодексу України.
Передусім суд зазначає, що доводи позивача стосовно впливу на можливість виконання обов`язку надати відповідь на запит обставини місцезнаходження позивача та обстріли м. Нікополь вже оцінені судом раніше, їх правова оцінка незмінна і для цього аспекту справи позивач не зареєстрований у м. Нікополь, натомість зареєстрований у смт. Солоне, що є результатом виключно його власної поведінки. При цьому прикметно, що частина документів в різні проміжки часу позивач все ж отримав за адресою в смт. Солоне. Також обставини обстрілів та їх значення можуть бути оцінені саме відповідачем згідно процедури, встановленої Порядком №225, змістовних підстав для невикористання якої позивач не навів. Аналогічно оцінено і вплив на позивача санкцій та проведення обшуку відсутні змістовні доводи щодо перешкоджання цих обставин виконанню обов`язку надати відповідь на запит, процедура згідно Порядку №225 до цих обставин позивачем не застосована. Тотожною є і оцінка суду щодо листа позивача від 05.08.2022 року №207.
Водночас, окремо та додатково суд звертає увагу на те, що всі ці доводи позивач не виклав відповідачу у відповідь на запит, який вважається врученим позивачу. Не надав позивач і документації, яка навіть при прийнятті доводів позивача, могла бути надана (наприклад, про кінцевого бенефіціаром, про контрагентів та ін). Тобто, в цій справі відсутні підстави для висновку, що позивач не міг виконати запит, адже позивач, по-перше, не довів вплив обставин, на які посилався, на можливість виконання обов`язку згідно встановленого порядку, а по-друге, не довів, що відповідний вплив, навіть якщо прийняти його значення згідно позиції позивача, мав таку інтенсивність, яка очевидно та розумно зумовлювала поведінку відповідача (ненадання ніякої інформації). Відповідно, йдеться саме про усвідомлене невиконання вимог законодавства, а не про зумовлену об`єктивними обставинами неможливість виконання таких вимог.
Доводи позивача щодо розбіжності обсягу документації, яку запитував відповідач та ДПС України (2016-2017 роки проти 2015-2020 років) є безпідставними, оскільки позивач не надав ніякої документації, більш того в цій справі штраф накладено згідно ненадання відповіді на конкретний документ запит ДПС України від 14.07.2023 року, а тому визначальним є саме зміст цього запиту. Правові підстави для здійснення запиту були наявні, що встановлено судом, в той час як доцільність запитування інформації в більшому розмірі є організаційним питанням податкових органів, яке перебуває за межами судового розгляду в цій справі.
З цих підстав суд констатує, що порушення позивача в цій частині, про які йдеться в Акті перевірки, дійсно існують, а тому ППР від 12.12.2023 року є правомірним і в цій частині.
Щодо оцінки правильності застосування до позивача штрафних санкцій суд зазначає наступне.
Згідно п. 120.3. ст. 120 Податкового кодексу України неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній відповідно до вимог статті 39 цього Кодексу -
тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі:
3 відсотків суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктами 39.4.6 та 39.4.9 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;
300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання звіту про контрольовані операції;
50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.
Перевіряючи правильність застосованих до позивача штрафних санкцій суд констатує відповідність їх розмірів положенням законодавства, правильність обчислення (вірно обрана норма права згідно наявного порушення, вірно обчислено розмір штрафу). Також суд звертає увагу, що позивач не заперечував факт здійснення контрольованих операцій, їх кількість та контрагентів. Вказане має значення в аспекті застосування до позивача розміру штрафних санкцій за ненадання відповіді на запит, яка обчислюється як відсоток від суми контрольованих операцій, однак із максимальною межею, яку і було застосовано.
Також позивачем висловлено загальний аргумент про те, що повідомлення про розгляд заперечень, який призначено на 07.12.2023 року, отримав лише 27.12.2023 року, тобто відповідач був обізнаний про невручення позивачу станом на день розгляду відповідних заперечень повідомлення із запрошенням, однак розгляд здійснив.
Згідно п. 5 розділу V Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 20.08.2015 року № 727 у разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочих дні до дня їх розгляду.
Платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.
Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому статтею 86 Податкового кодексу порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки.
Отже, обов`язки відповідача не включають в себе отримання відомостей про отримання платником податків повідомлення про розгляд його заперечень на акт перевірки, відповідач зобов`язаний надіслати таке повідомлення не пізніше ніж за чотири робочих дні до дня їх розгляду. Докази порушення такого обов`язку позивачем не надано, як не висловлено і відповідних тверджень.
Відповідно, це зауваження позивача є безпідставним. При цьому судом враховано, що самі заперечення розглянуті, а позивач не навів конкретного аргументу щодо настання реальних наслідків з огляду на його відсутність (який саме аспект або обставину позивач не виклав у запереченнях, однак мав намір пояснити усно і тд). Тобто, відсутнє як порушення з боку відповідача, так і негативний наслідок для позивача.
Також позивач посилався на обставини запитування відповідачем у правоохоронного органу відомостей про місцезнаходження позивача. Суд констатує, що відповідні дії відповідача не впливають на склад правопорушення, в зв`язку з яким до позивача застосовано штрафні санкції. При цьому податкова адреса є визначеною юридичною категорією, яка врегульована ст. ст. 42, 45, 66 Податкового кодексу України. Водночас, позивач не забезпечив отримання кореспонденції за поштовою адресою, не змінив таку податкову адресу разом з повідомлення про це відповідача, натомість фактично стверджував, що відповідач неналежним чином розшукував позивача, який, як вже вказано раніше, власні обов`язки не виконав. Відсутнє і конкретне посилання на норму права, яку порушив відповідач, в свою чергу суд констатує дотримання відповідачем в цьому аспекті справи вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адже періодичне отримання позивачем поштової кореспонденції саме в смт. Солоне, змінюваність підстав для повернення кореспонденції та відсутність повідомлень про зміну податкової адреси від платника податків, який є активним (подає окрему звітність, подав заяву від 05.08.2022 року №207 і тд) свідчить, що направлення кореспонденції в смт. Солоне є розумним та правомірним.
Доводи позивача про ненадання відповідачем документів щодо дати направлення наказу про призначення перевірки відхиляються з огляду на надання в ході подальшого судового розгляду відповідних документів.
Доводи позивача щодо неможливості оплатити програми для подання звітності судом відхиляються, оскільки суд, як вже зазначено раніше, не є суб`єктом застосування Порядку №225, згідно якого оцінюються відповідні обставини. Також згідно законодавства не вимагається подання звітності виключно через комп`ютерні програми, а ненадані позивачем документи, в зв`язку з якими до позивача застосовано штрафні санкції, могли бути подані без використанням комп`ютерних програм.
Доводи позивача про неподання відповідачем відзиву судом відхиляються, оскільки поданий 12.04.2024 року до суду документ з назвою «відзив по справі №160/7494/24» є відзивом згідно його змісту і відповідає вимогам законодавства. Прикметно, що позивачем подано відповідь саме на цей відзив. Також визнання позову як результат неподання відзиву є можливим, а не обов`язковим варіантом поведінки суду. В цій справі підстави для відповідного рішення відсутні. Наявна описка в прохальній частині відзиву має очевидний характер.
Доводи позивача щодо неподання відповідачем запиту від 16.09.2020 року суд відхиляє, оскільки як вже констатовано судом при дослідженні акту від 03.10.2022 року в ньому виявлено очевидну описку в році запиту йдеться про запит від 16.09.2020 року, що підтверджується номером запиту.
Доводи позивача про неповноту наданої копії запиту відповідача від 14.07.2023 відхиляються з огляду на надання в ході подальшого судового розгляду цього запиту в повному обсязі.
Доводи позивача щодо запиту відповідача від 10.02.2022 року судом відхиляються, оскільки позивача притягнуто до відповідальності за ненадання відповіді на запит від іншої дати та іншого органу (ДПС України від 14.07.2022 року), який має похідних властивостей від запиту відповідача від 10.02.2022 року.
Доводи позивача щодо запиту відповідача від 19.10.2022 року судом відхиляються, оскільки він стосувався подання повідомлення про участі в міжнародній групі та звіту про контрольовані операції, однак обов`язок їх подання існує не в силу запиту, а в силу норми закону (пп. 39.4.2. п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України). Відповідно, для позивача не виникло та не могло виникнути юридичних наслідків згідно запиту відповідача від 19.10.2022 року, оскільки такі наслідки виникають на підставі норми права, в той час як відповідач лише запитував відомості щодо виконання позивачем його обов`язку (тобто, своїм запитом не створював цей обов`язок).
Доводи позивача щодо запиту ДПС України від 16.09.2022 року судом відхиляються, оскільки абзац восьмий був присутній у п. 73.3. ст. 73 Податкового кодексу України станом на 16.09.2022 року, позивач безпідставно посилався на діючу редакцію законодавства в аспекті перевірки змісту запиту майже дворічної давності.
Доводи позивача щодо запиту від 03.10.2022 року судом також відхиляються. Запитів від цієї дати в матеріалах справи 2 до правоохоронного органу (який вже оцінено судом) та до позивача. Запит до позивача не може містити доказів направлення, оскільки для його вручення здійснено виїзд за адресою позивача, що підтверджується актом від 03.10.2022 року.
Доводи позивача щодо попереднього рішення відповідача від 04.10.2022 року та рішення від 01.11.2022 судом вже оцінено раніше судом констатовано, що відповідач не мав повноважень розглядати лист позивача від 05.08.2022 року згідно жодної іншої процедури, а також не мав повноважень на прийняття рішення за межами процедури згідно Порядку №225, в т.ч. із застосуванням наслідків, про які просив позивач.
Щодо доводів позивача про своєчасність надання доказів суд зазначає наступне.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України офіційне з`ясування всіх обставин справи є засадою адміністративного судочинства.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України оцінка доказів має ґрунтуватися в т.ч. на їх повному та всебічному дослідженні.
В цій справі відповідачем додатково надані докази 10.06.2024 року та 11.06.2024 року, однак вони були витребувані судом в ході судового засідання 04 червня 2024 року, для виконання завдань адміністративного судочинства.
Окрім цього, позивачем не заявлялося клопотання стосовно власних процесуальних прав в зв`язку з поданням відповідних доказів (наприклад, відкласти судове засідання для надання пояснень). Навпаки, позивач щодо доказів, поданих 10.06.2024 року подав пояснення вже 11.06.2024 року. Тобто, процесуальні права учасників справи не порушено, натомість долучення цих доказів до матеріалів справи забезпечило повний та всебічний розгляд справи, належну реалізацію сторонами своїх процесуальних прав (вже стосовно повного обсягу доказової бази), сприяло виконанню завдання адміністративного судочинства в цій справі.
Отже, ці доводи позивача судом відхиляються.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
Щодо розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст. ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 відстрочено Товариству з обмеженою відповідальністю «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» сплату судового збору в розмірі 27 907,00 грн. за подання позовної заяви до ухвалення судом рішення в цій справі.
Враховуючи відмову в позові, судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 червня 2024 року.

Суддя Н.В. Боженко