Справа № 347/964/24
Суддя: КІЦУЛА Ю. С.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 347/964/24
Провадження № 2-а/347/23/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

секретаря с/з Мошулі Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Адвокат Беньковський В.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом в обґрунтування якого, покликався на те, що 31.10.2023 року поліцейським ВП№1 Мукачівського РУП ГУНП у Закарпатській області капралом поліції Штуглинець Михайлом Федоровичем винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8049930, за ч.1 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу - 340 грн. Згідно постанови: 31.10.2023, 11:11:08 м.Свалява, вул. Київська 10, водій здійснив зупинку (стоянку) ТЗ на проїжджій частині у другому ряду, чим порушив и. 15.4. ПДР - порушення правил стоянки, розміщення ТЗ на проїзній частині в два і більше ряди.

Вказану постанову ОСОБА_1 вважає незаконною, оскільки в той день не перебувала в м. Свалява. Навпаки 31.10.2023 року позивач разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 , що доводиться роздруківкою геолокації на карті по номеру телефону та фотознімками з мого мобільного телефону. Також в даній постанові зазначено прізвище, ім`я та по батькові - ОСОБА_1 , дату її народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також серію номер належного позивачу посвідчення водія: НОМЕР_1 . Проте, у оскаржуваній постанові відсутній підпис ОСОБА_1 , а домашню адресу сказано: АДРЕСА_2 , що не відповідає дійсності.

04.04.2024 року старшим державним виконавцем Відділу ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74636047. Також 15.04.2024 ОСОБА_3 винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу ОСОБА_1 дізналася лише 15.04.2024, коли отримала повідомлення про блокування її карткового рахунку. У зв`язку, з цим вона встановила на своєму мобільному телефоні мобільний застосунок «Дія» та 15.04.2024 року отримала доступ до матеріалів виконавчого провадження №74636047 в Автоматизованій системі виконавчих проваджень.

На її звернення на мобільний номер старший державний виконавець Відділу ДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір А.І. 15.04.2024 року надіслала на мобільний застосунок (соціальну мережну) Вайбер фотознімок постанови серії ЕАТ №8049930 від 31.10.2023.

Позивач стверджує, що 31.10.2023 року не перебувала в м. Свалява, та не вчиняла жодного адміністративного правопорушення, як то порушення правил стоянки, розміщення ТЗ на проїзній частині в два і більше ряди. Копія постанови у встановленому законом порядку їй не надсилалася, і така постанова в її присутності не складалася, ніхто її з правами та обов`язками не ознайомлював та не повідомляв. Більше того, про оскаржувану постанову вона дізналася тільки після того, як їй було заблоковано карткові рахунки. При цьому за адресою проживання чи реєстрації, копію такої постанови позивач не отримувала.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила скасувати оскаржувану постанову, а провадження відносно неї закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Також, позивач просила стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 10 000 гривень. В цій частині позов обґрунтований тим, що 05.04.2024 року її батьком, ОСОБА_4 , який на даний час служить у Збройних силах України, перераховано на її картковий рахунок грошові кошти у сумі 21000 грн. для проведення ремонту вхідних дверей. Однак, у зв`язку із накладеним арештом на рахунки позивача, на даний час її банківську картку заблоковано, а тому вона не може скористатися даними коштами.

Крім того, у зв`язку з притягнення її до адміністративної відповідальності у неї в майбутньому виникнуть труднощі щодо продовження дії посвідчення водія, яке було їй видано вперше.

Зазначені обставини спричинили їй психологічне напруження та сильні душевні хвилювання, чим було порушено звичний ритм життя та інші незручності.

Також позивач просила вирішити питання щодо судових витрат.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача доводи позову категорично заперечив. Ствердив, що 31.10.2024 року о 11 год 08 хв в м. Свалява водій здійснив зупинку на проїжджій частині в другому ряді чим порушив пн. 15.4 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст.122 КУпАП. Постановою серії ЕАТ № 8049930 від 31.10.2023 громадянку ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580- VII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками .

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається. Так, згідно з ч. 2 даної статті протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07 листопада 2015 року у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі і ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч. 1 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, законодавчо закріплене скорочене провадження по адміністративному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 122 КУпАП, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, поліцейським ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капралом поліції ОСОБА_5 , було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії ЕАТ №8049930 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Представник відповідача просив звернути увагу, що відеозапис із нагрудного відеореєстратора видалена із серверу для зберігання відеозаписів МВС України за терміном зберігання у відповідності до вимог п. 1 ч. 3 р. 8 «Наказу Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 № 1026».

Відповідач стверджує, що позивач звернувся до суду із пропущенням строку звернення до адміністративного суду, що потягло за собою видалення із серверу для зберігання відеозаписів, відеозапису з місця події.

На переконання представника відповідача оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з цим, відповідач просив відмовити в позові повністю.

Також представником позивача подано дві заяви про залишення позову без розгляду. Вказані заяви обґрунтовані тим, що позивачем подано позов в пропуском строків для оскарження постанови. Позовну заяву подано до суду 25.04.2024 року (згідно позовної заяви). Постанова серія ЕАТ №8049930 винесена 31.10.2023 року, яка є предметом розгляду у даній справі. Тобто позов був поданий з порушенням строків. А відтак представник відповідача вважає, що позивач була обізнана про оскаржувану постанову в момент її складання, а саме 31.10.2023 року, яку їй було надіслано 02.11.2023 року рекомендованим листом за вихідним №9232.

Також представник позивача звернув увагу, що позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень, однак така вимога на переконання відповідача підлягає залишенню без розгляду, оскільки така підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 24.05.2024 року було відкрито провадження по адміністративній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 24.05.2024 року витребувано докази, щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 3 ст. 194 КАС України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

31.10.2023 року поліцейським ВП№1 Мукачівського РУП ГУНП у Закарпатській області капралом поліції Штуглинець Михайлом Федоровичем винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8049930, за ч.1 ст. 122 КУпАП.

В графі постанови: час та місце скоєння правопорушення, суть та обставини, вказано, що 31.10.2023 року об 11:11:08 м.Свалява, вул. Київська 10, водій здійснив зупинку (стоянку) ТЗ на проїжджій частині у другому ряду, чим порушив и. 15.4. ПДР - порушення правил стоянки, розміщення ТЗ на проїзній частині в два і більше ряди.

У пункті 7 постанови не зазначено що до нього додаються відео чи фото докази.

При цьому у пункті 9 постанови зазначено, що водій ОСОБА_1 відмовилася від отримання копії постанови, і копію такої їй було направлено рекомендованим листом вих.№ 9232 від 02.11.2023 року.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 4ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 283 КУпАП зокрема визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначені Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. за N 1395 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853) (далі -Інструкція N 1395).

Пунктом 4 р.1Інструкції N 1395передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі -ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 15.4 Правил дорожнього руху, транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Частиною 1ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 2ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом на підставі безпосередньо дослідженого та оціненого наявного у справі доказу, а саме постанови серії ЕАТ №8049930 від 31.10.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Судом встановлено, що порушення яке ставиться у вину ОСОБА_1 зафіксоване лише в оскаржуваній постанові, інших доказів на підтвердження обставин, викладених у зазначеній постанові, які б безумовно свідчили про порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та зазначеної статті КУпАП, матеріали справи не містять.

Суд вважає слушними доводи позивача про те, що в оскаржуваній постанові невірно вказано адресу її проживання та реєстрації, оскільки згідно витягу про реєстрацію позивача, ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_3 (а.с.12).

Більше того, представник відповідача вказуючи на те, що ОСОБА_1 була обізнана про винесену постанову не надав жодних доказів на підтвердження вказаної обставини. В той же час в оскаржуваній постанові зазначено, що копія такої надсилалася ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням вих.№9232, від 02.11.2023 року, однак жодних доказів відправлення такої постанови представник відповідача до відзиву на позовну заяву не надав.

А відтак суд дійшов обґрунтованого висновку, що про копію такої постанови ОСОБА_1 дізналася лише з часу відкриття виконавчого провадження. А тому причини поважності строку звернення до суду з позовом сумніву не викликають.

Суд також звертає увагу, що у відзиву на позовну заяву, представник відповідача ствердив, про неможливість надання відеозаписів, на яких зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Однак суд зауважує, що в п.7 постанови, взагалі не зазначено, що до неї додаються будь які докази, як то фото, чи відеофіксація. Такі обставини, дають суду підстави вважати, що таких доказів взагалі не існує.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положення по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у своїй постанові від 2 квітня 2018 року у справі N 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження своєї позиції, викладеної у постанові про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст.72 КАС України, а також будь-яких доказів на підтвердження дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, в тому числі відеозапис з нагрудних камер поліцейського.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували факти викладені у постанові та спростовували доводи позивача.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року по справі №750/6330/17 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09 липня 2019 року у справі №9901/21/19 зазначив, що отриманню беззаперечного висновку про заподіяння моральної шкоди має передувати така взаємообумовлена послідовність: ухвалення рішення, вчинення дії, допущення факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень, яким порушено права, свободи, інтереси; настання негативних наслідків (заподіяння) шкоди від ухваленого рішення, вчиненої дії, допущеного факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень; існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією, бездіяльністю й заподіяною особі шкодою.

Враховуючи, що під час розгляду справи судом встановлено протиправність дій інспектора, однак беручи до уваги конкретні обставини справи, зокрема те, що позивачу були заблоковані рахунки, що призвело до дискомфорту та порушило нормальний ритм життя, суд приходить до висновку, що стягнення з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1000 грн. відповідає критеріям достатності, розумності, співмірності та не призведе до надмірного збагачення сторони.

Щодо компенсації витрат на правову допомогу.

Згідно статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано:

- квитанцію від 25.04.2025 року про отримання адвокатом Беньковським В.А. 5000 гривень за надання правничої допомоги за договором від 15.04.2024 року;

- ордер та свідоцтво адвоката на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 ;

- розрахунок затрат робочого часу про надання правничої допомоги ОСОБА_1

- договір про надання правової допомоги від 15.04.2024 року.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, предмет спору, заявлені позовні вимоги, зміст позовної заяви, складність справи та обсяг доказів, складність та обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений на надання послуг, значення справи для сторони, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань скаржника на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., що є співмірним зі складністю справи та відповідає принципу справедливості.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 було заявлено дві вимоги, а саме: скасування оскаржуваної постанови, та стягнення моральної шкоди, за кожну з яких позивач сплатила судовий збір у розмірі 605,60 грн. Враховуючи той факт, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, на її користь підлягають до стягнення судові витрати в сумі 666, 16 грн. (605.60 грн. за вимогу про скасування постанови, та 60,56 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди, оскільки така задоволена судом лише частково).

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 242-246, 262, 286, 293, 295 КАС України, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8049930 від 31.10.2023 року - скасувати, провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, буд.13, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) 1000 (одну) тисячу гривень відшкодування моральної шкоди, 5000 (п`ять) тисяч гривень відшкодування витрат на правову допомогу, та 666 (шістсот шістдесят шість) гривень 16 (шістнадцять) копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18 червня 2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула