Справа № 640/39004/21
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року № 640/39004/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення, викладене у формі Довідки, складене Уповноваженою особою Національного агентства з питань запобігання корупції - головним спеціалістом третього відділу Управління проведення повних перевірок ОСОБА_2 , №157/21 «Про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України» від 16.07.2021;

- визнати дії Національного агентства з питань запобігання корупції, які полягали у направленні до Національного антикорупційного бюро України Рішення, викладеного у формі Довідки, складеного Уповноваженою особою Національного агентства з питань запобігання корупції - головним спеціалістом третього відділу Управління проведення обов`язкових повних перевірок ОСОБА_2 , №157/21 «Про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України» від 16.07.2021, протиправними та зобов`язати утриматися від повторного направлення цього Рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що про свою незгоду із висновками відповідача про наявність в її діях ознак злочину, передбаченого ст. 366-2 КК України. Позивачка зазначає, що відповідачем при складанні довідки не прийнято до уваги її пояснення та додані до них копії документів. Вказує, що нею помилково було зазначено замість об`єкта нерухомості, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , майно, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , через неуважність. Вищезазначена квартира є офіційним місцем її реєстрації, яке зазначено у всіх офіційних документах народного депутата як місце реєстрації, а тому приховувати дане майно або якось маніпулювати з номерами квартир не було сенсу. У розділі 3 "Об`єкти нерухомості" декларації відомостей про нежитлове приміщення (загальною площею 39,9 кв м, реєстраційний номер - ), розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить позивачці на праві спільної часткової власності -з 11.02.2013 у зв`язку із тим, що позивачем були втрачені правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно, яке придбано давно та нею не використовувалось. На думку позивачки, відсутність у неї правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно позбавило можливості коректно заповнити декларацію за звітний період. Крім того, уповноважені особи НАЗК під час визначення ринкової вартості частки вказаної квартири повинні були звернути увагу саме на час придбання відповідного майна (11.02.2013), а не на останній день звітнього періоду (21.12.2020). Також, позивачка зазначає, що у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації позивачка забула вказати відомості про квартиру за адресою АДРЕСА_4 , якою остання користується за договором найму житлового приміщення, копію якого було надано уповноваженим особам НАЗК. На її думку відповідач безпідставно ініціював питання щодо ринкової вартості відповідного майна, адже в наявності був договір найму від 01.09.2020, в якому зазначено орендну плату за відповідний правочин. Так, уповноважені особи повинні були вирахувати суму, яку ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити за оренду цієї квартири за звітній період відповідно до договору найму від 01.09.2020 року, та саме цю суму вважати невнесеною декларантом до розділу декларації «Видатки та правочини». Відповідно до договору найму від 01.09.2020 року вартість квартири за адресою АДРЕСА_4 , відсутня, а тому декларант не була зобов`язана вносити у свою декларацію вартість зазначеної квартири. Таким чином, розмір незадекларованої квартири у розділі 2 «Об`єкт нерухомості» декларації, що перебуває на праві користування у ОСОБА_1 не може вираховуватись через вартість цього нерухомого майна. Крім того, відповідно до пояснень ОСОБА_1 та листа Апарату Верховної Ради України від 19.10.2021 № 15/26-2021/322283, ОСОБА_1 користувалася вищезазначеною квартирою за договором найму (оренди) нерухомого майна від 21.09.2019 року та додатковою угодою до договору найму (оренди) нерухомого майна від 21.03.2020. Згідно змісту вищезазначених договорів, наявна щомісячна сума, яку ОСОБА_1 повинна була сплачувати на оренду житла, та яку відповідно Апарат Верховної Ради України компенсував згідно з Законом України «Про статус народного депутата України». Так, уповноважені особи повинні були вирахувати суму, яку ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити за оренду цієї квартири за звітній період відповідно до договору найму (оренди) нерухомого майна від 21.09.2019 та додаткової угоди до договору найму (оренди) нерухомого майна від 21.03.2020, та саме цю суму вважати невнесеною декларантом до розділу декларації «Видатки та правочини» за сукупністю місяців за звітний період (01.01.2020 та до закінчення терміну користування або дії договору оренди). Позивачка вказує, що транспортні засоби, а саме мотоцикли HONDA були відчужені ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01.05.2017. Станом на 29.10.2021 року відповідні транспортні засоби зареєстровані на ім`я покупця, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію. Враховуючи наведене, позивачка стверджує про те, що у зв`язку з відсутністю у неї прямого умислу на декларування недостовірних відомостей, реальної вартості оцінки майна, висновки, зазначені у рішенні, яке викладене у формі Довідки № 157/21 від 16.07.2021, щодо наявності в діях суб`єкта декларування ознак правопорушення, передбаченого статтею 3662 КК України, є невірними, такими, що не відповідають положенням кримінального та спеціального антикорупційного законодавства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2022 року дану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/39004/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18 квітня 2023 року від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла адміністративна справа №640/39004/21 на виконання Закону України № 2825-IX від 13 грудня 2022 р. «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

18 квітня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями цю справу передано на розгляд судді Лиска І.Г.

Ухвалою суду від 26.04.2023 справу прийнято до провадження судді Лиски І.Г. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що встановленні в ході проведення перевірки недостовірні відомості не спростовані позивачем у поданій ним позовній заяві. Доводи позивача з приводу того, що Національне агентство не врахувало її письмові пояснення стосовно встановлених під час проведення перевірки достовірних відомостей не відповідають дійсності та спростовуються аргументами, викладеними Відповідачем. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка не надала належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження викладених в позовній заяві доводів, зокрема, щодо доведення протиправності дій Відповідача, які були здійснені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом. Крім того, відповідач стверджує, що документи, що складаються НАЗК за результатом проведення повної перевірки декларації, не є рішеннями суб`єкта владних повноважень та не можуть оскаржуватися позивачкою.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) є народним депутатом України IX скликання та в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом декларування.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» народні депутати є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, оскільки народні депутати України є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Національне агентство з питань запобігання корупції провело повну перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щорічної за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу обов`язків з проведення перевірок від 26.03.2021 Національним агентством проведено повну перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, унікальний ідентифікатор документа - 8fa7124f-05fl-4d87-98e8-c28670ede984 (далі - декларація), доданої ОСОБА_1 , народним депутатом України (далі - суб`єкт декларування), до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), 17.03.2021.

Вказана перевірка проводилась Національним агентством на підставі абз. 5 ч. 1 ст. 5Г-3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) та п.п. 1 п. 2 розділу II Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 29.01.2021 № 26/21, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.02.2021 за № 158/35780 (далі - Порядок № 26/21).

Повну перевірку проведено в період з 29.03.2021 по 15.07.2021.

За наслідком перевірки Національне агентство 16.07.2021 склало довідку № 157/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України, зі змісту якої вбачається, що суб`єкт декларування при складенні та поданні відповідної декларації за 2020 рік вказав недостовірні відомості.

Згідно з висновками, що відображені у розділі IV Довідки №157/21, за результатами повної перевірки декларації встановлено, що суб`єкт декларування при складені та поданні декларації вказав недостовірні відомості, про що зазначено у пп. 1, 2, 3 розділу 3.1 цієї довідки, чим не дотримав вимог пп. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 46 Закону.

Недостовірні відомості, зазначені у декларації (п.п. 2.2-2.4 п. 2 розділу 3.1 цієї довідки), відрізняються від достовірних на загальну суму 4 432 180 грн, що перевищує 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

У діях суб`єкта декларування встановлено ознаки правопорушення, передбаченого ст. 366-2 Кримінального кодексу України.

Точність оцінки задекларованих активів відповідає даним, отриманим з наявних джерел.

Наявності конфлікту інтересів не встановлено.

Правові підстави для проведення перевірки дотримання вимог ст.ст. 25, 36 Закону відсутні.

Ознак незаконного збагачення не встановлено.

Ознак необґрунтованості активів не встановлено.

Не погоджуючись у повному обсязі із правомірністю висновків, сформульованих у Довідці №157/21, позивач звернулася до суду з цим позовом за відновленням порушеного права.

На обґрунтування своїх доводів позивачка зазначає, що в оскаржуваних рішеннях надано невірну оцінку обставинам, що склалися, а також перекручено надану інформацію, зокрема:

-щодо висновку, про те, що декларант у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації зазначив недостовірні відомості, обравши позначку «Не застосовується» у полі «Чи належите Ви до національних публічних діячів відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», - це є розповсюджена технічна помилка;

-щодо висновку відповідача, що декларант у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації зазначив недостовірні відомості про квартиру з реєстраційним номером 05, вказавши адресу: АДРЕСА_2 - позивачка помилково зазначила замість об`єкта нерухомості, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , майно, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , через неуважність. Вищезазначена квартира є офіційним місцем реєстрації, яке зазначено у всіх офіційних документах народного депутата як місце реєстрації;

-щодо висновку відповідача, що декларант у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не вказав відомостей про нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 частка якого відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копії договору купівлі-продажу від 11.02.2013 № 256, наданого приватним нотаріусом Тетяною Погрібною, належить суб`єкту декларування на праві приватної спільної часткової власності, - позивачка втратила правовстановлюючі документи, що позбавило її можливості коректно заповнити декларацію за звітній період, про що зазначалось у поясненнях;

-щодо висновку відповідача, що декларант у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не вказав відомостей про квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_4 , яка відповідно до копії договору найму житлового приміщення від 01.09.2020, наданої суб`єктом декларування, перебуває у неї в користуванні - позивачка забула її вказати;

-щодо висновку, що декларант у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не вказав відомостей про квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_6 , яка відповідно до копії договору найму (оренди) нерухомого майна від 21.09.2019 та додаткової угоди до договору найму (оренди) нерухомого майна від 21.09.2019, наданих Апаратом ВРУ, була у неї в користуванні. Термін договору з 21.09.2019 по 21.09.2020, - позивачка не укладала додаткової угоди до договору найму (оренди) нерухомого майна від 21.09.2019, у позивачки відсутній умисел приховувати вищезазначену квартиру, тому що вона офіційно та на законних підставах до 21.09.2020 року отримувала компенсацію-кошти на оренду житла або винайм готельного номера, а саме квартири відповідно до ст. 35 Закону України «Про статус народного депутата України» від Апарату Верховної Ради України. Оплата за користування вищезазначеною квартирою проводилась офіційно з супровідними документами;

-щодо висновку відповідача, що декларант у розділі 6 «цінне рухоме майно - транспортні засоби» декларації не вказав відомостей про мотоцикл HONDA CHS125WHC0, 2014 р.в., VIN-код - НОМЕР_1 , який відповідно до інформації Єдиного державного реєстру т/з належить йому на праві власності, та про мотоцикл HONDA CHS125WHC0, 2014 р.в., VIN-код НОМЕР_2 , який відповідно до інформації Єдиного державного реєстру т/з належить йому на праві власності - вказані транспортні засоби відчужені ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу т.з. від 01.05.2017.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України від 14.10.2014 №1700-VII «Про запобігання корупції» (надалі Закон №1700-VII у редакції, чинній на момент подання декларації).

Згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1700-VII, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, депутати місцевих рад.

Статус Національного агентства з питань запобігання корупції визначений статтею 4 Закону №1700-VII, відповідно до частини першої якої, Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно до підпункту 71 частини першої статті 11 Закону №1700-VIІ у редакції, чинній на момент призначення повної перевірки, до повноважень Національного агентства належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

За змістом частин першої четвертої статті 511 цього ж Закону, Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону.

Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Проведення контролю та перевірки декларацій, а також рішення, прийняті за їхніми результатами, не перешкоджають проведенню досудового розслідування та судового провадження у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 513 Закону №1700-VІІ, повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Національне агентство визначає порядок відбору декларацій для проведення обов`язкової повної перевірки та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків, а також порядок автоматизованого розподілу обов`язків з проведення повної перевірки між уповноваженими особами Національного агентства.

Національне агентство за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, забезпечує ведення черги декларацій, відібраних для проведення їх повної перевірки, та інформує суб`єкта декларування про включення поданої ним декларації до зазначеної черги декларацій.

Згідно з частинами другою, третьою статті 513 Закону №1700-VІІ, у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

У разі виявлення за результатами повної перевірки декларації ознак необґрунтованості активів Національним агентством надається можливість суб`єкту декларування протягом десяти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом із відповідними доказами. У разі ненадання суб`єктом декларування у зазначені строки письмових пояснень і доказів чи надання не в повному обсязі Національне агентство інформує про це Національне антикорупційне бюро України та Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру.

За правилом абзацу 2 частини четвертої статті 45 Закону №1700-VІІ, у разі притягнення суб`єкта декларування до відповідальності за неподання, несвоєчасне подання декларації або в разі виявлення у ній недостовірних відомостей суб`єкт декларування зобов`язаний подати відповідну декларацію з достовірними відомостями.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 12, частини третьої статті 511 Закону №1700-VІІ наказом Національного агентства від 29.01.2021 №26/21, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 05.02.2021 за №158/35780, був затверджений Порядок проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який визначає процедуру проведення Національним агентством повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (надалі Порядок №26/21 у редакції чинній на момент проведення повної перевірки).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №26/21 установлено, що складовими предмета повної перевірки декларації є:

1) з`ясування достовірності задекларованих відомостей;

2) з`ясування точності оцінки задекларованих активів;

3) перевірка на наявність конфлікту інтересів;

4) перевірка на наявність ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів.

Згідно з визначенням, наведеним у п. 2 розділу І Порядку №26/21, недостовірні відомості у декларації - відомості, зазначені у декларації відповідно до статті 46 Закону, які не відповідають дійсності або є неправдивими, що підтверджено Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації, зокрема відомості, що відрізняються від відомостей, які містяться у правовстановлюючих документах, судових рішеннях, які набрали законної сили, індивідуально-правових актах, реєстрах, банках даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових системах, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, реєстрах іноземних держав, інших джерелах інформації.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІ Порядку №26/21, достовірність задекларованих відомостей перевіряється шляхом порівняння зазначених у декларації відомостей з даними, отриманими Національним агентством під час проведення контролю та повної перевірки декларації.

У письмових поясненнях, поданих під час проведення повної перевірки до НАЗК, та у позовній заяві позивач у більшості випадків не спростовує фактів зазначення нею недостовірних відомостей, натомість в одних випадках стверджує, що помилково вказала вартість об`єктів декларування, в інших випадках не зазначила відомостей про об`єкти декларування, оскільки помилково вважала, що такі не підлягали декларуванню, що у свою чергу свідчить про відсутність в її діях умислу на декларування недостовірних відомостей.

Однак, на переконання суду, такі твердження не спростовують виявлених фактів зазначення декларантом недостовірних відомостей.

Суд звертає увагу на те, що технічні помилки чи допущені описки не звільняють суб`єктів декларування від обов`язку зазначення у деклараціях достовірних відомостей, тоді як НАЗК, як центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, зобов`язаний відображати у своїх довідках всі без виключень встановлені ним факти декларування недостовірних відомостей. Порядок №26/21 зобов`язує Національне агентство вказувати у довідках про всі виявлені факти зазначення недостовірних відомостей незалежно від наявності умислу та причин їх внесення. При цьому Національне агентство не аналізує встановлені факти на предмет наявності/відсутності умислу чи мети приховати певні дані, а лише констатує розбіжність між зазначеними в декларації даними та тими, які відповідають дійсності, а умисел та інші складові правопорушення встановлюють спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

При цьому, суд враховує, що для уникнення ризику декларування недостовірної інформації, позивачка не була позбавлена можливості звернутися до відповідача з метою отримання роз`яснень з питань застосування положень Закону, які, у разі їх надання, відповідно до постанови Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №460/1601/19 підлягають врахуванню суб`єктами декларування під час заповнення ними декларацій. Однак таким правом вона не скористалася.

Щодо твердження позивачки про те, що висновки, викладені в оскаржуваній довідці ґрунтуються на припущеннях, оскільки висновки щодо вартості майна обґрунтовані інформацією, наданою Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, в якій експертна установа зазначила можливу, а не точну, вартість транспортних засобів станом на останній день звітного періоду (31.12.2020), а не час придбання відповідного майна, суд зазначає таке.

Надаючи оцінку таким твердженням, суд виходить з приписів ст. 12 Закону, Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право одержувати в установленому законом порядку за письмовими запитами від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання покладених на нього завдань інші права, передбачені законом.

У п. 6 розділу 2 Порядку № 26/21 встановлено, що під час повної перевірки декларації Національне агентство використовує такі джерела інформації, зокрема, документи та/або інформація, у тому числі з обмеженим доступом, що надходять (отримані) від державних органів, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, спеціалістів, експертів, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав.

Пунктом 7 розділу 2 Порядку № 26/21 передбачено, що у разі неможливості встановлення вартості незадекларованих активів з джерел, визначених у п. 6 цього розділу, Національне агентство відповідно до законодавства може залучити спеціалістів та експертів.

Крім того, відповідно до п. 1 розділу 2 Порядку № 26/21 одним із складових предметів повної перевірки декларації є з`ясування точності оцінки задекларованих активів.

Керуючись п. 14 розділу 2 Порядку, при встановленні точності оцінки задекларованих суб`єктом декларування активів Національне агентство аналізує та порівнює відомості щодо вартості задекларованих активів з ринковою вартістю (ціною) таких або аналогічних активів на дату їх набуття. У разі неможливості самостійного встановлення ринкової вартості (ціни) задекларованих активів на дату їх набуття за наявності обґрунтованих сумнівів щодо точності задекларованих активів, у тому числі з урахуванням отриманої інформації, Національне агентство відповідно до законодавства може залучати спеціалістів та експертів.

Відповідно до ч. 5 ст. 46 Закону вартість майна, майнових прав, активів, інших об`єктів декларування, передбачених частиною першою цієї статті, зазначається у грошовій одиниці України на момент їх набуття у власність або останньої грошової оцінки.

У зв`язку з чим, уповноваженою особою одержано в установленому законом порядку за письмовими запитами інформацію від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - КНДІСЕ) щодо встановлення ринкової вартості і ціни) майна на дату їх набуття у власність або останньої грошової оцінки, надану листом від 06.05.2021 №07/33897/21.

Відповідно до наданої інформації, у зв`язку з відсутністю архівних даних, встановити вартість нежитлового приміщення в цінах станом на 11.02.2013 не вбачається за можливе.

Разом з тим, КНДІСЕ повідомив, що ринкова вартість 1/4 частки вищезазначеного нежитлового приміщення, станом на 31.12.2020 в середньому могла бути в такому ціновому діапазоні: від 267 330 грн до 296 258 грн. Відтак, враховуючи відсутність даних щодо вартості майна станом на дату його набуття, Національним агентством правомірно використано дані на момент останньої грошової оцінки, яка визначена КНДІСЕ станом на 31.12.2020.

Отже, доводи ОСОБА_1 стосовно того, що Національне агентство неправомірно вказало у довідці вартість майна станом на 31.12.2020 є безпідставними, не спростовують виявлених порушень та правомірності дій відповідача.

З приводу доводів представника позивачки про відсутність у позивача умислу на внесення недостовірних відомостей до декларації суд враховує висновки Верховного Суду у вже згаданій вище постанові від 26.09.2023 у справі №460/238/22, де Суд зазначив, що складовими предмета повної перевірки декларації згідно з пунктом 1 розділу II Порядку №26/21 є: з`ясування достовірності задекларованих відомостей; з`ясування точності оцінки задекларованих активів; перевірка на наявність конфлікту інтересів; перевірка на наявність ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів.

За змістом пункту 2 розділу І Порядку № 26/21, достовірність задекларованих відомостей відсутність розбіжностей між відомостями, зазначеними у декларації, та відомостями, які відповідають дійсності або є правдивими, що підтверджено Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації, зокрема із правовстановлюючих документів, судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, реєстрів, банків даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових систем, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, інших джерел інформації.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІ Порядку № 26/21, достовірність задекларованих відомостей перевіряється шляхом порівняння зазначених у декларації відомостей з даними, отриманими Національним агентством під час проведення контролю та повної перевірки декларації.

Отже, наведені нормативні приписи дають підстави для висновку, що під час повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, НАЗК не аналізує з`ясовані факти через призму наявності або ж відсутності в діях декларанта умислу чи мети приховати певні дані, а лише констатує розбіжність між зазначеними у декларації даними та тими, які зібрані з указаних вище джерел інформації.

За таких обставин відповідач у рамках повної перевірки декларації та складання за наслідками її проведення довідки №157/21 не був зобов`язаний доводити наявність у діях позивачки умислу приховати відповідні дані, а тому адміністративний суд будь-якої оцінки формам вини декларанта не надає.

З приводу тверджень відповідача про те, що довідка НАЗК не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не може порушувати права та охоронювані законом інтереси позивача, суд враховує висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 15.06.2023 у справі № 240/24844/21 про те, що в силу абзацу 2 частини четвертої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» в разі виявлення у поданій позивачем декларації недостовірних відомостей суб`єкт декларування зобов`язаний подати відповідну декларацію з достовірними відомостями. Тобто, погоджена керівником спірна довідка в силу Закону створює обов`язок позивача, а не право вчинити дії, які корегують за вказівкою відповідача поведінку позивача стосовно відображення в декларації інформації.

При цьому, довідка НАЗК у випадку, коли у ній вказано про порушення декларантом вимог законодавства може впливати на проходження публічної служби (наприклад, проходження спеціальної перевірки, участь у конкурсних відборах в межах процедур, передбачених законодавством, при проходженні атестації, оцінюванні Етичною радою тощо). Крім того, у випадку незгоди декларанта з наявністю у декларації недостовірних відомостей довідка НАЗК породжує зобов`язання подати відповідну декларацію з достовірними відомостями (на підставі абзацу другого частини четвертої статті 45 Закону №1700-VII). У випадку подання виправленої декларації декларант по суті погоджується з порушеннями, викладеними у довідці НАЗК без можливості судового захисту.

Отже, довідка та висновок НАЗК є індивідуальними актами суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.03.2023 у справі№160/4098/22, від 06.04.2023 у справі №640/29515/21.

Оскільки обґрунтований висновок складається на підставі довідки, яка містить висновок про виявлення за результатами проведення повної перевірки ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність, та яка, підлягає оскарженню у порядку адміністративного судочинства, відповідно обґрунтований висновок також може бути оскарженим до адміністративного суду.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що адміністративний суд не робить висновку у цій справі про правильність або неправильність зазначення позивачем відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а лише надає оцінку діям відповідача під час вчинення дій (прийняття рішень) на предмет їх відповідності критеріям, що передбачені ч. 2 ст. 2 КАС України.

Аналогічний висновок підтримав і Верховний Суд у постанові від 26.09.2023 у справі №460/238/22.

Тобто, суд не констатує факт правильного або неправильного заповнення суб`єктом декларування декларації, а лише надає оцінку діям НАЗК на предмет їх правомірності під час проведення повної перевірки декларації.

Суд звертає увагу на принцип юридичної визначеності, який неодноразово згадує представник позивача. Цей принцип є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права, який має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону). При цьому, принцип правової визначеності має застосовуватися не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Оцінюючи дії НАЗК через призму дотримання принципу правової визначеності, суд зазначає, що Законом №1700-VII, як і Порядком №26/21, визначено послідовний ряд дій НАЗК, які сформульовані достатньо чітко і зрозуміло аби надати змогу виокремити правомірну поведінку особи від неправомірної, тоді як практичне застосування відповідних положень є передбачуваним.

Суд вважає, що у спірних відносинах позивачка знаходилася у стані повної правової визначеності, адже зважаючи на допущені нею недоліки у поданій щорічній декларації уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, вона не могла не розуміти, що цей факт буде виявлений НАЗК при проведенні повної перевірки її декларації та, відповідно, відображений у довідці за результатами проведення такої перевірки, а потім і в обґрунтованому висновку.

Тож на підставі досліджених матеріалів справи та аналізу норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо правомірності дій відповідача з одного боку та щодо відсутності факту порушення прав позивача, які потребували б судового захисту, з іншого.

З огляду на вищевикладене у задоволенні позову суд відмовляє у повному обсязі за безпідставністю.

Керуючись статтями 9,14,73-78,90,139,143,242-246,250,255 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.