Справа № 160/9095/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2024 рокуСправа №160/9095/24
08 квітня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд» в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 р. по 31.12.2004 р;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області зарахувати до спеціального та пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням роз`яснень Міністерства Соцзахисту від 20.01.1992 № 8 періоди роботи у ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» (ДВАТ «Шахта Південнодонбаська» № 1» з 01.01.2004 р. по 25.02.2004 р. гірничим підземним з повним робочим днем у шахті, з 26.02.2004 по 31.12.2004 р. прохідником підземним з повним робочим днем у шахті, з 24.02.2022 р. по 31.05.2022 р. в якості машиніста гірничих виїмкових машин з повним робочим днем у шахті, період навчання на курсах у ВП «Учбово-курсовий комбінат» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» з 03.01.2006 р. по 17.04.2006 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та абз.3 ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 09.01.2024 року.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зазначає, що відповідач безпідставно не зарахував окремі періоди роботи позивача до його страхового та пільгового стажу.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/9095/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/9095/24. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
02 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі, зазначає, період з 03.01.2006 року по 17.04.2006 року до пільгового стажу позивача не зараховано, оскільки в наданому свідоцтві від 25.04.2006 року відсутня інформація про форму навчання, також не надані довідки про спуски в шахту, про оплату праці як підземному робітнику. Період з 01.01.2004 року по 25.02.2004 та з 26.02.2004 року по 31.12.2004 року не зараховано з огляду на відсутність відомостей про сплату страхових внесків. Період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року не зараховано, оскільки відсутні відомості про зайнятість на повний робочий день, не надано пільгових довідок. Разом з відзивом надано матеріали пенсійної справи позивача.
13 червня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання до дано копію свідоцтва про навчання від 25.04.2006 року №235610.
Суд вважає за необхідне прийняти та врахувати цей доказ, оскільки відповідач у спірному рішенні надає оцінку цьому документу, при цьому попри витребування судом у відповідача матеріалів пенсійної справи позивача цей документ відповідачем не надано. Відповідно, для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду, офіційного з`ясування всіх обставин, а також для виконання завдання адміністративного судочинства цей доказ необхідно долучити та врахувати при розгляді справи.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням відповідача від 16.01.2024 року №05 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. У частинах, які мають значення для розгляду цієї справи, вказано, що період з 03.01.2006 року по 17.04.2006 року не зараховано через відсутність інформації про форму навчання - з відривом від виробництва (денна), або без відриву від виробництва (вечірня), ненадання довідок про спуски в шахту, про оплату праці як підземному робітнику. 2004 рік не зараховано до страхового та пільгового стажу через відсутність відомостей про сплату страхових внесків.

У формі РС-право позивача 2004 рік відсутній, період з 03.01.2006 року по 17.04.2006 року частково перебуває в межах наявного періоду з 01.04.2006 року по 23.02.2022 року. період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року не обліковується як пільговий стаж.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Щодо зарахування періоду роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року до страхового стажу позивача.

Згідно спірного рішення відповідача цей період не зараховано до пільгового стажу позивача, оскільки дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні.

Згідно ст. 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до п. 8 ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Згідно зі статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2011 року №178 (далі - Порядок №178).

Згідно пп. 2 п. 1 Порядку №178 цей Порядок визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку №178 єдиний внесок нараховується: за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період

Пунктом 3 Порядку №178 встановлено, що єдиний внесок нараховується у розмірі 22 відсотки суми грошового забезпечення, допомоги або компенсації.

За осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 1 цього Порядку, в тому числі у разі отримання декількох видів грошового забезпечення, допомоги або компенсації одночасно, єдиний внесок визначається у розмірі мінімального страхового внеску за кожну особу, встановленого законом.

Відповідно до п. 2 п. 4 Порядку №178 обчислення єдиного внеску провадиться такими платниками єдиного внеску (далі - платники): структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад - за осіб, зазначених у підпунктах 2-4 пункту 1 цього Порядку.

Згідно пп. 1 п. 6 Порядку №178 сплата єдиного внеску здійснюється: за осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 1 цього Порядку, - в межах та за рахунок загального обсягу видатків, передбачених в Державному бюджеті України на відповідний рік для Пенсійного фонду України.

Пунктом 7 Порядку №178 встановлено, що платники подають до територіальних податкових органів звіти про нарахування та сплату єдиного внеску у строки, порядку та за формою, що встановлюється Мінфіном за погодженням з Пенсійним фондом України та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботи через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Зворотній підхід є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 01.03.2021 року у справі №423/757/17.

В трудовій книжці позивача від 07.04.2003 року НОМЕР_2 в наявності наступні записи:

2) 07.04.2003 року - прийнятий гірничим робітником підземним з повним робочим днем у шахті;

3) 26.02.2004 року - переведений прохідником 4 розрядку підземним з повним робочим днем у шахті;

4) 10.08.2005 року - переведений прохідником 5 розрядку підземним з повним робочим днем у шахті.

Відповідні записи вчинено відділом кадрів Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта Південнодонбаська №1» імені Героїв 3-ї стрілецької дивізії Міністерства палива та енергетики України.

Отже, весь 2004 рік позивач працював. В свою чергу позивач не відповідальний за сплату страхових внесків за себе роботодавцем.

Таким чином, цей період належить зарахувати до страхового стажу позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо зарахування періодів роботи з 01.01.2004 року по 25.02.2004 року, з 26.02.2004 року по 31.12.2004 року до пільгового стажу позивача.

В трудовій книжці позивача від 07.04.2003 року НОМЕР_2 в наявності наступні записи:

2) 07.04.2003 року - прийнятий гірничим робітником підземним з повним робочим днем у шахті;

3) 26.02.2004 року - переведений прохідником 4 розрядку підземним з повним робочим днем у шахті;

4) 10.08.2005 року - переведений прохідником 5 розрядку підземним з повним робочим днем у шахті.

Отже, в період з 01.01.2004 року по 25.02.2004 року позивач займав посаду гірничого робітника підземного з повним робочим днем у шахті, а в період з 26.02.2004 року по 31.12.2004 року - посаду прохідника 4 розрядку підземного з повним робочим днем у шахті.

В спірному рішенні відповідач вказав, що 2004 рік не зараховано до страхового та пільгового стажу позивача через несплату страхових внесків (загальна підстава для незарахування обох видів стажу). Оскільки судом вже надана правова оцінка відсутності даних про сплату страхових внесків за 2004 рік під час дослідження позовних вимог щодо страхового стажу за цей рік, позовні вимоги щодо пільгового стажу за цей рік також підлягають задоволенню, оскільки жодних інших підстав (окрім відсутності даних про сплату страхових внесків) для незарахування цього року до пільгового стажу позивача відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

Щодо зарахування періоду навчання з 03.01.2006 року по 17.04.2006 року до пільгового стажу позивача.

Згідно спірного рішення відповідача цей період не зараховано до пільгового стажу позивача через відсутність інформації про форму навчання - з відривом від виробництва (денна), або без відриву від виробництва (вечірня), також не надані довідки про спуски в шахту, про оплату праці як підземному робітнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року № 103/98-ВР (далі - Закон №103/98-ВР) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Копію такого свідоцтва надано позивачем - це свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації ВП «Учбово-курсовий комбінат» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» від 25.06.2006 року №235610, видане позивачу. Згідно цього свідоцтва позивач навчався у 2006 році у ВП «Учбово-курсовий комбінат» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» та здобув професію за курсовою формою «машиніст гірничих виїмкових машин». Згідно додатку до цього свідоцтва позивач навчався з 03.01.2006 року по 17.04.2006 року. Позивачу також присвоєно кваліфікацію машиніста гірничих виїмкових машин.

Разом зі свідоцтвом позивачем надано посвідчення, однак воно не було предметом оцінки відповідача, не згадано в розписці-повідомленні від 09.01.2024 року, а тому не враховується судом.

Водночас, факт навчання позивача, а також факт здобуття ним професії, присвоєння кваліфікації повною мірою підтверджується самим свідоцтвом з додатком до нього (які є єдиним документом).

Згідно трудової книжки позивача від 07.04.2003 року НОМЕР_2 позивач з 10.08.2005 року по 04.02.2007 року працював на посаді прохідника 5-го розряду підземним з повним робочим днем у шахті, а з 05.02.2007 року почав працювати машиністом гірничих виїмкових машин 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті.

При цьому навчання позивача згідно наданого свідоцтва тривало по 17.04.2006 року щодо професії/кваліфікації машиніста гірничих виїмкових машин. Відповідно, навчання за професією завершено 17.04.2006 року, а до роботи за здобутою професією позивач приступив лише 05.02.2007 року (через майже 10 місяців).

Аналіз ч. 1 ст. 38 Закону №103/98-ВР дає підстави для висновку, що час навчання у професійно - технічному навчальному закладі повинен бути зарахований до трудового стажу учня, слухача, в тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за наявності двох умов, а саме: 1) якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяці; 2) якщо особа зарахована на роботу за набутою професією

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 05.11.2020 року у справі №681/1567/17.

В цій справі позивач здобув професію машиніста гірничих виїмкових машин в квітні 2006 року, а посаду за здобутою професією зайняв у лютому 2007 року (запис №5 у трудовій книжці позивача). Отже, позивачем не дотримано умови тривалості перерви між закінченням навчання і днем зарахування на роботу в 3 місяці (перерва позивача складає майже 10 місяців).

Жодних змістовних пояснень з цього приводу позивачем не надано.

Відповідач в свою чергу оцінював цей період на відповідність умовам зарахування до пільгового стажу як періоду роботи, без урахування пільгових положень законодавства. Оцінка відповідача щодо відсутності підстав для зарахування цього періоду до пільгового стажу позивача як роботи є вірною, підстави для зарахування цього періоду до пільгового стажу позивача як навчання згідно ч. 1 ст. 38 Закону №103/98-ВР також відсутні.

Отже, в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.

Щодо зарахування періоду роботи з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року до пільгового стажу позивача.

В спірному рішенні відповідача відсутнє обґрунтування щодо незарахування цього періоду роботи позивача, він обліковується як два окремі періоди: з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року - на державному підприємстві «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПІВДЕННОДОНБАСЬКЕ № 1», а з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року - в товаристві з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ФОРТУНА».

Зайнятість на цих підприємствах в ці місяці підтверджується і формою ОК-5 позивача.

В трудовій книжці позивача від 07.04.2003 року НОМЕР_2 в наявності наступні записи:

6) 24.07.2007 року - переведений машиністом гірничих виїмкових машин 6 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. На сторінці 9 стоїть печатка про атестацію робочого місця згідно наказу від 02.12.2019 року №1410.

Отже, з 2007 року і принаймні до дати звернення до відповідача (09.01.2024 року) позивач працював на вказаній посаді.

При цьому згідно п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442, за умовами праці атестація проводиться не рідше ніж раз на п`ять років. Тобто, за періоди в 2022 році робоче місце позивача атестовано згідно наказу від 02.12.2019 року №1410 відповідно до запису в трудовій книжці.

Відповідач у відзиві посилався на відсутність пільгових довідок, а також на відсутність відомостей про зайнятість повний робочий день.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В трудовій книжці позивача вказано, що він займав посаду «машиніст гірничих виїмкових машин 6 розряду підземним з повним робочим днем в шахті». Тобто, відомості про характер зайнятості в наявності безпосередньо в трудовій книжці - повний робочий день під землею.

Цей запис поширюється на весь спірний період, оскільки запис про звільнення відсутній. Також в трудовій книжці в наявності запис про атестацію. Сама ж посада належить до пільгової, що відповідач не заперечував. Обставини зайнятості на іншому підприємстві вищевказаного не спростовують.

Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що відповідач в спірному рішенні вказав, що пенсійний вік становить 50 років, хоча в призначенні пенсії відмовлено за відсутністю пільгового стажу (а не недосягнення пенсійного віку). З цього приводу суд зауважує, що згідно ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV пенсія призначається «незалежно від віку». Отже, пенсійний вік для такої категорії осіб не встановлено.

Щодо зобов`язання призначити пенсію.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно, наявні достатні підстави для зобов`язання відповідача-1 призначити таку пенсію.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 08.11.2019 року у справі № 227/3208/16-а.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

Оскільки з урахуванням додатково зарахованого пільгового стажу позивача він відповідає умовам для призначення пенсії на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, у відповідача відсутні інші варіанти правомірної поведінки, окрім призначити позивачу таку пенсію. Отже, втручання в дискреційні повноваження відповідача відсутнє.

Водночас, прохання позивача зобов`язати відповідача призначити йому пенсію відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV є передчасними, оскільки ці норми права стосуються розміру пенсії позивача, який відповідачем ще не визначено, а тому і право позивача на відповідні законодавчі гарантії ще не визнавалося та не заперечувалося. Відповідно, через те, що відповідач ще не реалізував наявні у нього повноваження в цьому аспекті юридичної ситуації, зобов`язання його вчинити певні дії є передчасним.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд зауважує, що задовольняє позовні вимоги частково за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 23.05.2024 року. Відповідно до положень ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 968,96 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, в свою чергу сума 0,04 грн є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його клопотанням у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки при поданні позовної заяви через підсистему «Електронний Суд» згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний. буд. 158-Б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.01.2024 року №05 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, наступні періоди роботи:

- з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року;

- з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, з 09.01.2024 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний. буд. 158-Б, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 гривень (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко