Справа № 160/1832/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/1832/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року (головуючий суддя М.М. Бухтіярова)

у справі № 160/1832/23

за позовом ОСОБА_1

до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 1105-13/VIII від 02.06.2022 «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду»;

- зобов`язати Личківську сільську раду Новомосковського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1229, площею 2,0 га., яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства;

- стягнути з Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на користь гр. ОСОБА_1 60000,00грн. компенсації за завдану моральну шкоду протиправними діями та бездіяльність відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом 2018-2019 років позивач вжив усіх необхідних і залежних від нього дій і заходів, передбачених чинним законодавством, для отримання у власність земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровий номер №:01:002:1229 на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства в порядку безоплатної приватизації. У 2020 році позивач звернувся до Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області із заявою (клопотанням) про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації. 14.09.2020 рішенням Личківської сільської ради №1025-20/VІІ відмовлено позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки :01:002:1229) у власність для ведення особистого селянського господарства. Вважаючи таку відмову незаконною та протиправною, позивач 24.03.2021 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №160/4375/21, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.11.2021, визнано протиправним та скасовано рішення Личківської сільської ради за №1025-20/VII від 14.09.2020 та зобов`язано відповідача у строк визначений чинним законодавством повторно розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим №:01:002:1229, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду у цьому рішенні. 02.06.2022 на виконання судових рішень по справі №160/4375/21 відповідач повторно розглянув питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1229 та прийняв оскаржуване рішення № 1105-13/VІІІ «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду», яким повторно відмовив позивачу в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровий номер №:01:002:1229 та надання її у власність. Позивач із даним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, прийнятим Личківською сільською радою з порушенням вимог законодавства. Позивач зазначає, що посадовими особами Личківської сільської ради прямо ігноруються застереження та висновки суду, викладені у мотивувальній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №160/4375/21, що потягло до тривалого невиконання відповідачем приписів та норм Земельного кодексу України, а також фактичного невиконання рішення суду, яким зобов`язано відповідача затвердити відповідний проект землеустрою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд за встановлених у справі обставин дійшов висновку, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання нового позову до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, вчинених на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №160/4375/21, в загальному порядку.

Водночас, спірні відносини між сторонами вже вирішені судом, перейшли до стадії виконання судового рішення та з огляду на встановлені факти наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, а відтак вимоги про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, яке прийняте (вчинене) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушені його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне визначення характеру спірних правовідносин, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Скаржник наполягає на протиправності прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером №:01:002:1229, неврахуванні висновків суду у справі №160/4375/21; зазначає, що обставини та висновки, зроблені судом у рішенні від 30.06.2021 у справі №160/4375/21 мають преюдиційне значення для суду при вирішення спору у справі №160/1832/23. Скаржник вказує, що питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим №:01:002:1229 та передачі її у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, як вказано у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №160/4375/21, повинно було бути розглянутим Личківською сільською радою не пізніше грудня 2021 року, але оскаржуване рішення прийнято сільською радою лише 02.06.2022. Також суд 1-ої інстанції не звернув увагу, що відповідач, приймаючи оскаржуване позивачем рішення, не врахував висновки суду, наведені у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №160/4375/21. Окрім того, скаржник звертає увагу, що предмет судового розгляду у даній адміністративній справі не збігається і не є тотожним з тим, що є предметом судового розгляду в адміністративній справі №160/4375/21, у зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин положення статей 382-383 КАС України.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а у випадку, якщо суд дійде висновку, що наявні підстави для скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 в адміністративній справі №160/1832/23, розглянути питання про залишення позовної заяви у цій справі №160/1832/23 без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду, закриття провадження у цій справі №160/1832/23 на підставі, визначеній п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

За результатами розгляду апеляційної скарги постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року у цій справі апеляційну скаргу задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовом без поважних причин.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2024 року постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 у справі №160/1832/23 скасована, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Верховний Суд в постанові від 26 квітня 2024 року зазначив, що суд апеляційної інстанції не вирішив питання процесуальної можливості звернення ОСОБА_1 саме з новим позовом, а не з заявою у порядку судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/4375/21.

Колегія суддів наголосила, що встановлення того, чи може позов ОСОБА_1 бути розглянутим в межах окремого позовного провадження або у порядку судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/4375/21, має першочергове значення, оскільки питання строку звернення до суду прямо залежить від того, чи має місце новий спір (до якого застосовуються положення статей 122-123 КАС України) або ж заява щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень (до якої застосовуються строки, передбачені частиною 4 статті 383 КАС України).

Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не оцінив у повній мірі доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі. Зокрема, судом апеляційної інстанції не надано жодної оцінки висновкам суду першої інстанції про те, що спірні відносини між сторонами вже вирішені судом, перейшли до стадії виконання судового рішення та з огляду на встановлені факти наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Вказані висновки потребують ретельної перевірки судом апеляційної інстанції.

При цьому, Верховним Судом зауважено, що норма статті 383 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються (постанова Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 295/13613/16-а).

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.06.2018 №4-2169/15-18-СГ позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням (01.03) для особистого селянського господарства.

14.12.2018 Відділом у Магдалинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:1229 у Державному земельному кадастрі, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.15), згідно якому цільове призначення земельної ділянки - 16.00 землі запасу, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, вид використання - землі запасу, площа 2,00 га зареєстрована 14.12.2018, форма власності державна.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:1229, дата державної реєстрації земельної ділянки 14.12.2018, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.10.2019 передана у комунальну власність, власник виконавчий комітет Личківської сільської ради.

01.07.2020 позивач звернувся до Личківської сільської ради із заявою про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації.

14.09.2020 Личківською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області прийнято рішення «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі в приватну власність» №1025-20/VII, яким відмовлено позивачеві в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі в приватну власність земельної ділянки площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту виконавчого комітету Личківської сільської ради в зв`язку з тим, що:

- дозвіл на розроблення документації із землеустрою наданий Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області був наданий без погодження сільської ради, не враховуючи звернення ради про резервування земельних ділянок для створення громадських пасовищ;

- розташування зазначеної у клопотанні земельної ділянки співпало із земельною ділянкою, яка передбачена для громадських пасовищ;

- бажане місце розташування земельної ділянки, зазначене заявником в клопотанні та проекті землеустрою, не відповідає вимогам та принципам техніко-економічного розвитку Личківської територіальної громади, зокрема: захисту і задоволення потреб мешканців громади у створенні громадського пасовища (яким вони добросовісно, відкрито і безперервно користувалися більше 15 років); збереження та примноженні поголів`я худоби на території громади; стимулюванні створенню, розвитку та діяльності сімейних ферм.

Питання правомірності рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області №1025-20/VII від 14.09.2020 було предметом судового розгляду в межах адміністративної справи №160/4375/21.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №160/4375/21, яке набрало законної сили 08.11.2021, визнано протиправним та скасовано рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за №1025-20/VII, прийняте 14 вересня 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим №:01:002:1229 у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації.

Зобов`язано Личківську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, повторно розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим №:01:002:1229, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

02.06.2022 Личківською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області прийнято рішення №1105-13/VIII «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду».

Згідно із цим рішенням №1105-13/VIII від 02.06.2022, сесія сільської ради, заслухавши начальника земельного відділу виконавчого комітету Личківської сільської ради стосовно виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/4375/21, враховуючи рекомендації постійної комісії, вирішила відмовити гр. ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:1229 та наданням у власність земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту виконавчого комітету Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

У рішенні зазначені такі підстави для його прийняття:

- гр. ОСОБА_1 не звертався до Личківської сільської ради за отриманням погодження щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018р. №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад»;

- земельна ділянка кадастровий номер :01:002:1229 зі складом угідь - пасовище, увійшла до складу земельної ділянки, яка була створена шляхом об`єднання земельних ділянок для громадського пасовища з цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, відповідно до ч. 2 ст. 34 ЗК України для забезпечення потреб жителів села Личкове у випасанні худоби, сприянню розвитку самого скотарства, зокрема молочного т м`ясного поголів`я великої рогатої худоби, збільшення виробництва продукції тваринництва;

- відсутність в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1229 площею 2,0000 га.

Не погодившись із вказаним рішенням Личківської сільської ради, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за своєю суттю спір полягає у неналежному виконані рішення суду у адміністративній справі №160/4375/21, що набрало законної сили. Позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання нового позову до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, вчинених на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №160/4375/21, тоді як він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

З огляду на фактичні обставини справи, висновки Верховного Суду у постанові від 26.04.2024 у цій справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактично підставою звернення з цим позовом до суду став факт неналежного виконання відповідачем рішення суду у справі №160/4375/21, про що свідчать наведені позивачем обґрунтування позовних вимог і доводи, наведені в апеляційній скарзі, суть яких фактично зводиться до незгоди позивача з відмовою затвердити поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Під час розгляду справи №160/4375/21 суд, скасовуючи рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про відмову в затвердженні проекту землеустрою, зазначив про те, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Зроблені судом висновки під час розгляду справи №160/4375/21 є обов`язковими для Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області при повторному розгляді заяви про затвердження проекту землеустрою.

Неврахування відповідачем висновків суду у справі №160/4375/21, під час розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою свідчать про неналежне виконання відповідачем рішення суду.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що питання судового контролю щодо виконання рішення суду, зокрема, врегульовано положеннями ст.383 КАС України.

Відповідно до ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вказані вище норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання (неналежне виконання) судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Отже, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яким вже вирішено спірні відносини між сторонами.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що фактично підставою звернення з цим позовом до суду став факт неналежного виконання відповідачем рішення суду у справі №160/4375/21, за наслідками чого відповідачем прийнято оскаржуване позивачем у цій справі рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, і він, як правильно зазначено судом першої інстанції, повинен був звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, а не подавати новий адміністративний позов.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, так як взагалі не повинен був відкривати провадження за цим позовом.

Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №160/2888/23.

Частиною 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги у цій справі не можуть бути розглянуті як за правилами адміністративного судочинства, так і не підлягають розгляду в судовому порядку в цілому.

Аналогічний підхід застосував Верховний Суд під час вирішення справ №170/167/17 (постанова від 16 грудня 2021 року), №400/822/20 (постанова від 31 січня 2022 року), №233/3744/17 (постанова від 20 квітня 2022 року), № 818/1346/16 (постанова від 30 червня 2022 року).

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 238, 311, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі № 160/1832/23 скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, що встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко