Справа № 364/261/20
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року 364/261/20

Київський окружний адміністративний суд у складі суддіБалаклицького А. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Володарського районного суду Київської області з позовом до Володарського сектору обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Володарського сектору обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нарахування ОСОБА_2 пенсії із обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6;

- зобов`язати Володарський сектор обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зняти обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період з 01.12.1985 року по 30.11.1990 року при обчисленні ОСОБА_2 пенсії та здійснити перерахунок його пенсії починаючи з 01.10.2017 року з врахуванням повного заробітку, а також дорахувати, виплатити ОСОБА_2 недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 27.03.2020 року справу №364/261/20 передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

29.04.2020 року справа №364/261/20 надійшла на адресу Київського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу була передана судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року відмовлено у прийнятті до свого провадження справи №364/261/20.

Після дооформленнясправа №361/261/20 19.06.2020 року надійшла на адресу Київського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу була передана судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 року позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача усунути зазначені у мотивувальній частині даної ухвали недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

04.08.2020 року до суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 03.07.2020 року, а також докази на підтвердження їх усунення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ у Київській області) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно застосовано при обчисленні пенсії позивача, призначеної у 2010 році за віком на пільгових умовах, коефіцієнту обмеження 5,6 заробітної плати за період з 01.12.1985 року по 30.11.1990 року, оскільки це суперечить положенням статті 74 Закону СРСР від 15.05.1990 року №1480-1 «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» (в редакції від 17.04.1990 року), рішенню Надвірнянського районного суду Івано-Франковської області від 11.06.2018 року у справі №348/2594/17, Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав від 13.03.1992 року, яка має вищу юридичну силу над чинним законодавством України в галузі пенсійного забезпечення щодо визначення розміру заробітної плати, яка використовується при розрахунку розміру пенсії.

Крім того, у позивача наявні усі документи, а саме: ліцеві рахунки по нарахуванню заробітної плати за 1985-1990 роки та копія особистої карточки (ф Т-2) за 1990 рік, якими підтверджується, що позивач постійно працював з 1985 по 1990 роки в м. Нефтьюганськ та заключав трудові договори.

Так, згідно із статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у заробіток для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які діючими правилами нараховуються страхові внески.

Таким чином, позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті йому пенсії без обмеження коефіцієнтом 5, 6 є протиправною, а посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 року №306 не має жодного до нього відношення як до працівника Крайньої Півночі і районів, прирівняних до Крайньої Півночі.

Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач подав суду витребувану копію пенсійної справи позивача; позов не визнає та проти його задоволення заперечує з тих підстав, що згідно з матеріалами пенсійної справи, заробітна плата позивачу врахована відповідно до архівної довідки Нєфтєюганського міського державного архіву від 25.06.2004 року №Б-7(к) за 1985 1990 роки. В довідці про заробітну плату вказано районний коефіцієнт 1, 7.

В свою чергу, відповідно до статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» показник 5,6 застосовується саме до заробітних плат, які отримувалися до встановлення такого обмеження (до 01.07.1998 року), тобто, до виплат, які отримував позивач в період з 01.12.1985 по 30.11.1990 року.

Враховуючи викладене, відповідач не вважає право позивача порушеним, та просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2 шкідливих професій, робіт та важких умов праці з 21.09.2009 року (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , видане Пенсійним фондом України 14.04.2010 року).

Відповідно до копії архівної довідки від 28.02.2011 року №Б-17, виданої відділом по справах архівів Департаменту зі справ адміністрації міста Нєфтєюганська, з 21.01.1985 року по 31.01.1991 рік ОСОБА_1 , працював помічником бурильника в місцевості, прирівняної до Крайньої Півночі.

Згідно з копією архівної довідки Нєфтєюганського міського державного архіву від 25.06.2004 року №Б-7(к), наявна інформація про заробітну плату ОСОБА_1 за 1985 1990 роки. В довідці про заробітну плату вказано районний коефіцієнт 1, 7.

19.02.2020 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Володарського сектору обслуговування громадян ГУ ПФУ у Київській області із заявою, в якій повідомив про безпідставне обмеження заробітної плати за періоди: грудень 1985 року, липень 1988 року, травень 1987 року, липень-вересень 1987 року, листопад 1987 року, грудень 1987 року, березень 1988 року, липень 1988 року, лютий 1989 року, вересень 1989 року березень 1990 року, вересень 1990 року, коефіцієнтом 5, 6 розміру середньої заробітної плати в Україні. ОСОБА_4 вважає, що незастосування індивідуального коефіцієнту та встановлені обмеження за періоди роботи з 1985 по 1992 роки є протиправними, просить здійснити перерахунок пенсії за період роботи в районі, прирівняної до Крайньої Півночі, з врахуванням всього заробітку без обмежень з жовтня 2017 року.

Листом управління Володарського сектору обслуговування громадян ГУ ПФУ у Київській області від 03.03.2020 року №837-1757/П-02/8-1000/20 повідомлено ОСОБА_2 , що заробіток, з якого останньому обраховано розмір пенсії, взято за період з 01.12.1985 року по 30.11.1990 року та за весь період страхового стажу з 01.07.2000 року по 30.11.2009 року, індивідуальний коефіцієнт заробітку становить 2, 60960.

Зокрема, із змісту листа висновується, що застосування коефіцієнту 5, 6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконаних робіт, передбачено пунктом 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В свою чергу, управління посилається на положення постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 року №306, якою затверджено Порядок визначення заробітної плати (доходу), для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, та повідомляє, що додаткових документів ОСОБА_2 , окрім вже врахованої архівної довідки Нєфтєюганського міського державного архіву від 25.06.2004 року №Б-7(к), якими б підтверджувався страховий стаж позивача за період 01.12.1985 року по 30.11.1990 року, останнім не надано.

Вважаючи дії відповідача щодо застосування обмеження до заробітної платиза період 01.12.1985 року по 30.11.1990 року, з якої вираховується пенсія позивача, протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає, щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі також Закон №1788), Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон №1058), Порядком визначення заробітної плати (доходу), для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 року №306 (далі також - Порядок).

Усі нормативно-правові акти застосовуються судом в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграфу «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року і від 26.09.1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10.11.1967 року.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10.02.1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою».

З матеріалів справи судом встановлено, що пенсійним органом зараховано страховий стаж позивача, зокрема, за періоди роботи з 01.12.1985 року по 30.11.1990 року на підставі архівної довідки Нєфтєюганського міського державного архіву від 25.06.2004 року №Б-7(к), що позивачем не оспорюється.

Згідно вказаної довідки районний коефіцієнт встановлено 1,7.

Відповідно до статті 66 Закону №1788, введеного в дію з 01.01.1992 року, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно зі статтею 40 Закону №1058, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Пунктом 2 статті 41 Закону № 1058, визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), зокрема, отримувані особою до набрання чинності цим Законом (до 01.04.2004 року), у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), (до 01 липня 1998 року) - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Районний коефіцієнт - показник відносного збільшення заробітної плати з метою компенсації додаткових витрат і підвищених витрат праці, пов`язаних з виконанням роботи і проживанням в регіонах з важкими кліматичними умовами. В даний час районні коефіцієнти, розмір яких від 1,1 до 2,0, застосовуються до заробітної плати працівників, зайнятих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, районах Сибіру, Далекого Сходу, Уралу, північних регіонах європейської частини РФ.

Тобто, такий коефіцієнт пов`язаний саме із проживанням та роботою особи на території, в тому числі, районів Крайньої Півночі.

Законом №1788 та Законом №1058, які були чинними на час призначення пенсії, не врегульовано питання включення до заробітної плати для обчислення пенсії північної надбавки та районного коефіцієнта.

Крім того, наведеними Законами регулюються питання включення заробітку за період страхового стажу, що є відмінним від трудового. Спірний період роботи позивача не є страховим в розумінні Закону №1058, оскільки набутий не на території України і внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України, у зв`язку з чим правила щодо обчислення пенсії з урахуванням такого заробітку застосовуються з урахуванням двосторонньої міжнародної угоди, якою є Тимчасова Угода між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року.

Відповідно до статті 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодовують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення, згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

З наведеного вбачається, що вказана Тимчасова угода надає громадянам сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, на яку посилається позивач у позові, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в прирівняних місцевостях після 01.01.1991 року й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Правову позицію аналогічного змісту викладено Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30.01.2018 року у справі №676/7065/14-а, від 18.11.2021 року у справі №348/1366/17, від 08.07.2021 року у справі №459/2778/16-а, від 30.05.2019 року у справі №348/2974/14-а, від 28.11.2019 року у справі №348/400/17, від 22.02.2021 року у справі №№266/258/16-а.

Щодо неврахування відповідачем при здійсненні розрахунку розміру пенсії районного коефіцієнту, з якого сплачені страхові внески до пенсійного фонду Російської Федерації, та застосування обмеження в 5,6 разів при визначенні помісячного коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище, період роботи до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року (пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Вказана правова норма встановлює порядок зарахування стажу роботи у районах Крайньої Півночі, а не розмір заробітної плати при здійсненні розрахунку пенсії.

Позаяк посилання заявника на норми Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення є необґрунтованими, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, а не визначення розміру заробітної плати для обчислення, перерахунку пенсії.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, чинне законодавство встановлює обмеження щодо врахування при обчисленні розміру пенсії доходів, отриманих за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися страхові внески - такі виплати враховуються в розмірі, який не перевищує 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

З огляду на зазначене, при розрахунку розміру пенсії позивачу, відповідач правомірно застосував коефіцієнт обмеження заробітної плати 5,6, що відповідає положенням пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В свою чергу, посилання позивача на неправомірність застосування коефіцієнту обмеження заробітної плати 5,6, що суперечить рішенню Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року у справі №348/2594/17 є помилковим, оскільки це судове рішення не є преюдиційним для розгляду справи №364/261/20, оскільки не стосується особи позивача ОСОБА_1 .

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 року рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року у справі №348/2594/17 скасованоз підстав встановлення правомірності дійпенсійного органу щодо виключення із заробітної плати позивача у справі №348/2594/17 районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі, та закрито провадження у справі у зв`язку із смертю цього позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача у спірних відносинах, що виникли, з підстав, вказаних позивачем у позовній заяві, з огляду на що, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої, абзаців 1, 2 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів

до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

В той же час, позивач скористався правом на судовий захист, та йому такий захист надано відповідно до способу, обраного останнім.

Керуючись статтями 5, 6, 9, 12, 77, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.