Справа № 640/24557/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Вівдиченко Т.Р.,

Грибан І.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сабадаша О.І.,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у затримці виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суду Касаційного адміністративного суду від 23.09.2019 у справі № 826/2778/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді;

визнати протиправними дії відповідача щодо видання наказу від 27.03.2020 № 1307/к «Про звільнення» його з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту з 30 березня 2020 року за відсутності зазначеної посади у структурі підрозділу та штатному розпису;

скасувати наказ відповідача від 27.03.2020 № 1307/к «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади з припиненням державної служби, як незаконний з часу його видання; поновити його на роботі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023, відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалами Верховного Суду від 22.02.2023, 16.03.2023, 05.04.2023, 24.04.2023 касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 року у справі № 640/24557/20 були повернуті скаржнику.

Ухвалою Верховного Суду від 18.05.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 року у справі № 640/24557/20.

20.10.2023 до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшли заяви про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 в адміністративній справі № 640/24557/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування наказу відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі № 640/24557/20 повністю за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 640/24557/20 за позовом до відповідача про визнання протиправними дій, скасування наказу від 27.03.2020 № 1307/к «Про звільнення» та ухвалити нове судове рішення.

На думку позивача, в оскаржуваній ухвалі від 29.03.2024 суд першої інстанції допустив викривлення підстав його звільнення: п. 7 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» - внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Також, усупереч вимог ч. 6 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України суд допустив вихід за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається!

Позивач вказує, що його клопотання від 29.03.2024 про приєднання доказу до матеріалів справи у судовому засіданні задоволено, а саме: повідомлення Міністерства юстиції України від 28.02.2024 № 32111/ТП-Я-1047/14.9, яким підтверджується нововиявлена обставина - факт не скорочення посади, а саме: «наказ/інший розпорядчий документ, яким виключено (скорочено) посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерством юстиції України не видавався».

На думку позивача, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 29.03.2024 дійшов упередженого висновку, що «заявник помилково вважає, шо його необізнаність на час розгляду справи № 640/24557/20 про фактичні обставина скорочення/не скорочення посади головного спеціаліста в Управлінні внутрішнього аудиту у 2014 році є підставою для скасування судового рішення».

Позивач вважає, що неправильне розуміння судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України позбавило його права на правосуддя, перегляд рішення суду від 28.09.2022 за нововиявленими обставинами, які підтверджуються належними, достовірними та достатніми доказами.

На думку позивача, в оскаржуваній ухвалі від 29.03.2024 суд першої інстанції безпідставно зазначив, що «у тексті рішення від 23.09.2022 суд надав правову оцінку доводам позивача відносно його звільнення з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України за відсутності зазначеної посади у структурі підрозділу та штатному розписі». Оскільки, фактично зазначене не відповідає дійсності.

Так, суд першої інстанції у рішенні від 28.09.2022 по питанню скорочення посади зазначив, що «факт скорочення посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Мінюсту не заперечується позивачем, що підтверджується матеріалами заяви та додатковими поясненнями».

Позивач вказує, що в матеріалах справи відсутній доказ щодо обставини (факту) скорочення посади зобов`язання про надання яких покладено на відповідача згідно ч. 5 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України та обов`язок доказування згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, а також будь-яка оцінка суду факту відсутності зазначеної посади у штатному розписі.

позивач вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, шо мають значення для справи, унаслідок чого дійшов безпідставного та надуманого висновку, що «із заяви не вбачається за можливе встановити яким чином заявник пов`язує скорочення посад в апараті Мін`юсту у 2014 році зі своїм звільнення у 2020 році, при цьому, не надаючи обґрунтувань та доказів, які можна оцінювати, як нововиявлені обставини для перегляду рішення суду. Обставини, які позивач вважає нововиявленими існували з 2014 року та на момент розгляду спору також, оскільки у рішенні суду від 28.09.2022, яке набрало законної сили, їм була надана відповідна правова оцінка».

Позивач вказує, що нововиявленими обставинами є відсутність факту скорочення посади.

Доказами, що підтверджують нововиявлені обставини, є:

наказ Міністерства юстиції України від 06.06.2014 № 1018/к «Про внесення змін до структури та штатної чисельності працівників апарату Міністерства юстиції України», відкритий Мінюстом із супровідним листом від 22.09.2023 № 33111/ПІ-Я-3979/14.9, яким підтверджується не скорочення посади головного спеціалісту відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту та який містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, відповіддю до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України. В матеріалах справи даний наказ відсутній, оскільки відповідачем усупереч вимог п. 4 ч. 5 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, на думку позивача, було приховано цей письмовий доказ;

Табель обліку використання робочого часу за лютий та березень 2020 року (затверджено наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489, форма № П-5), який відноситься до первинної облікової документації роботодавця (постанова Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 2040/7558/18), відкритий Мінюстом із супровідним листом від 29.08.2023 № 113789/Ш-Я-3445/14.9;

повідомлення від 28.02.2024 № 32111/ПІ-Я-1047/14.9 щодо не скорочення посади, а саме: «наказ/інший розпорядчий документ, яким виключено (скорочено) посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерством юстиції України не видавався»;

постанова державного виконавця від 31.07.2023 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 про поновлення ОСОБА_1 на посаді згідно з рішенням суду у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі.

Позивач вважає, що зазначеними письмовими доказами підтверджується достовірний матеріально-правовий факт наявності посади на дату його поновлення 14.02.2020, не скорочення її та відповідно незаконність звільнення 30.03.2020.

Отже, звільнення 30.03.2020 без фактичної процедури скорочення посади, на яку здійснено поновлення 14.02.2020 без реального допущення до роботи та виконання обов`язків за посадою, відсутності посади у штатному розпису, проведено згідно наказу відповідача від 27.03.2020 № 1307/к не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Позивач наголошує, що згідно з висновком науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького від 20.08.2020 № 126/160-е - «перебування особи на посаді, яка не передбачена у штатному розписі державного органу, не можна вважати зайняттям посади державної служби».

Отже, питання наявності зазначеної посади у штатному розписі, наявності процедури скорочення цієї посади у 2020 році та яким наказом/іншим розпорядчим документом виключено (скорочено) посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерством юстиції України судом першої інстанції не досліджено.

На думку позивача, суд першої інстанції в ухвалі від 29.03.2024 підтверджує неповноту свого дослідження обставин у справі наступним: «не вбачається за можливе встановити яким чином заявник пов`язує скорочення посад в апараті Мін`юсту у 2014 році зі своїм звільнення у 2020 році».

Позивач наголошує, що саме відповідач повзує скорочення посади у 2014 році та звільнення 30.03.2020 у зв`язку з скороченням посади.

Так, у листі від 21.02.2020 № 1891/14.1/20 відповідачем повідомлено, що «у зв`язку із змінами у структурі апарату Міністерства юстиції України та внесення змін до штатного розпису апарату Міністерства юстиції України посада, на яку Вас поновлено, скорочена» (а.с. 15 т. 1). При цьому відповідачем не зазначено, коли та на підставі якого розпорядчого документа внесені зміни до штатного розпису апарату Міністерства юстиції України.

У подальшому на запити згідно з повідомленням Міністерства юстиції України від 30.03.2021 № 13745/ПІ-Я-1193/14 зазначено наступне: «наказ Міністерства юстиції України або інший розпорядчий акт, згідно з яким внесено зміни до структури та штатного розпису апарату Міністерства юстиції України у січні-лютому 2020 року, відповідно до якого скорочено посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту, Міністерством юстиції України не видавався.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 06.06.2014 М 1018/к «Про внесення змін до структури та штатної чисельності працівників апарату Міністерства юстиції України» у структурі Управління внутрішнього аудиту відсутній «відділ внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів», відповідно відсутня і посада головного спеціаліста цього ж відділу» (а.с. 53 т. 1).

На думку позивача, відповідач продовжував приховувати зміст наказу від 06.06.2014 № 1018/к. У подальшому надісланий зазначений наказ, як наслідок відкрив нововиявлені обставини.

Позивач наголошує, що йому не було відомо на час розгляду даної справи про фактичні обставини скорочення / не скорочення посади головного спеціаліста в Управлінні внутрішнього аудиту у 2014 році, а у позовній заяві лише звертав увагу суду на відсутність зазначеної посади у штатному розписі апарату Мінюсту на 2020 рік на підставі повідомлень відповідача.

Позивач вважає, що суд безпідставно у даній справі звернув увагу, що «не вважаються нововиявленими, обставини, які виявлені після ухвалення судом, рішення».

Також, судом першої інстанції, безпідставно не прийнято до уваги ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі № 320/34788/23, залишена постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023 без змін, про відмову у відкритті провадження у справі за новим позовом: на підставі нових доказів про скасування наказу Мінюсту від 27.03.2020 № 1307/к «Про звільнення», оскільки суди дійшли висновку, що «...може бути розцінено судом як ново виявлені обставини, однак виключно в межах адміністративної справи № 640/24557/20».

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2024 та 14.05.2024 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 12.06.2024.

24.04.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Відповідач вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 640/24557/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову. Ухвалою Верховного Суду від 18.05.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі № 640/24557/20.

На думку відповідача, суди надали обґрунтовану оцінку тому, що Міністерством юстиції України з урахуванням вимог законодавства та в межах повноважень правомірно звільнено ОСОБА_1 .

Крім того, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Також не вважається підставою для перегляду судового рішення випадок, якщо особа все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи. Істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору. Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази.

Міністерство юстиції України погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що необізнаність позивача на час розгляду справи № 640/24557/20 про фактичні обставини скорочення/нескорочення посади головного спеціаліста в Управлінні внутрішнього аудиту у 2014 році не є підставою для скасування судового рішення, яке винесено на підставі всебічно вивчених та досліджених матеріалів справи.

Крім того, у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022, яке просить переглянути позивач, так і у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі № 640/24557/20 наголошено, що «факт скорочення посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Мін`юсту не заперечується позивачем, що підтверджується матеріалами позовної заяви та додатковими поясненнями.».

На думку відповідача, ОСОБА_1 навмисно спотворює фактичні обставини справи, зазначаючи про наявність нововиявлених обставин для перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 640/24557/20, за їх фактичної та об`єктивної відсутності.

Відповідач вважає вірними висновки суду першої інстанції в частині того, що зі змісту заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення взагалі не вбачається за можливе встановити яким чином заявник пов`язує скорочення посад в апараті Мін`юсту у 2014 році зі своїм звільнення у 2020 році.

Так, на виконання постанови Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 826/2778/14 наказом Міністерства від 14.02.2020 № 669/к позивача було поновлено на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту. Факт обізнаності з вказаним наказом позивачем не заперечується.

В свою чергу, у структурі апарату Міністерства юстиції України та відповідно у штатному розписі на 2020 рік, які були чинні станом на лютий-березень 2020 року, не було передбачено структурного підрозділу з назвою «відділ внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту» та посади «головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту».

У зв`язку з чим, листом Міністерства юстиції України від 21.02.2020 № 1891/14.1/-20 ОСОБА_1 було попереджено, що у зв`язку зі змінами у структурі апарату Міністерства юстиції України та внесенням змін до штатного розпису апарату Міністерства юстиції України посада головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту, скорочена та повідомлено про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

В подальшому наказом Міністерства юстиції України від 27.03.2020 № 1307/к «Про звільнення» (зі змінами) ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Таким чином, з огляду на те, що предметом спору в даній справі є видання наказу Мін`юсту від 27.03.2020 № 1307/к «Про звільнення» ОСОБА_1 , на думку відповідача, позивач помилково вважає, що наказ Міністерства від 06.06.2014 № 1018/к є доказом нововиявлених обставин.

Також, на думку відповідача, не заслуговують на увагу твердження позивача, що табелі обліку використання робочого часу за лютий-березень 2020 року є нововиявленою обставиною, оскільки в них зазначена посада головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту, у зв`язку з тим, що відповідно до норм законодавства після поновлення працівника на роботодавця покладено обов`язок зробити коригуючий табель із зазначенням займаної посади, що і було зроблено відповідачем.

Крім того, зазначення у табелі обліку використання робочого часу за лютий- березень 2020 року посади, на яку було поновлено ОСОБА_1 не тотожно наявності цієї посади у штатному розписі, оскільки як вже зазначалось, посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту на момент поновлення позивача не існувало.

25.04.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Щодо висновку суду першої інстанції та питання відповідача, «яким чином Заявник пов`язує скорочення посад в апараті Мінюсту у 2014 році зі своїм звільненням у 2020 році?» позивач зазначає наступне.

На запит на отримання публічної інформації від 08.04.2024 Мінюстом поінформовано від 16.04.2024 № 57924/Ш-Я-2324/14.9, що день скорочення посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту є 06.06.2014 згідно з наказом № 1018/к. У подальшому саме відповідач пов`язав звільнення 30.03.2020 із скороченням посади, яке начебто відбулося у 2014 році.

Отже, нововиявленою обставиною у справі є відсутність факту скорочення посади.

Позивач вказує, що письмовими доказами підтверджується достовірний матеріально-правовий факт:

наявності посади, на яку його поновлено рішенням суду від 23.09.2019, на дату поновлення на посаді 14.02.2020 згідно з наказом № 669/к,

відсутність факту скорочення посади станом на 06.06.2014 згідно з наказом № 1018/к,

не видання Мінюстом наказу/іншого розпорядчого документа, яким виключено (скорочено) посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерством юстиції України,

незаконність його звільнення 30.03.2020 у зв`язку із скороченням посади за відсутності процедури скорочення посади.

Відтак, звільнення 30.03.2020 без фактичної процедури скорочення посади, на яку здійснено поновлення 14.02.2020, проведено згідно з наказом відповідача від 27.03.2020 № 1307/к не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Щодо заперечень відповідача з посиланням на зміни у структурі та штатній чисельності працівників апарату у періоді після звільнення 03.02.2014 до поновлення на посаді 14.02.2020 позивач вказує наступне.

Так, на дату поновлення на посаді (14.02.2020) та звільнення з роботи (30.03.2020) згідно з штатним розписом на 2020 рік апарату Міністерства юстиції України в Управлінні внутрішнього аудиту передбачено 27 посад, в тому числі 21 посада головного спеціаліста (а.с. 53-81 т. 3), що підтверджує не скорочення посади головного спеціаліста Управління внутрішнього аудиту з 03.02.2014 по 30.03.2020, а збільшення штатних посад головного спеціаліста - з 6 посад на дату звільнення 03.02.2014 до 21 посади на дати поновлення та звільнення 2020 року.

При цьому, вид структурного підрозділу державного органу - Управління внутрішнього аудиту, обсяг, характер та складність роботи не змінилися на час незаконного звільнення 03.02.2014, поновлення на посаді 14.02.2020 та звільнення 30.03.2020.

Основний функціонал посад головний спеціаліст внутрішнього аудиту також залишився незмінним - системи внутрішнього контролю та її удосконалення; удосконалення системи забезпечення підготовки об`єктивних і незалежних висновків та рекомендацій щодо: функціонування управління; запобігання фактам незаконного, неефективного та нерезультативного використання бюджетних коштів та інших активів; запобігання виникненню помилок чи інших недоліків у діяльності державного органу, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління (додаток 5 до Каталогу типових посад державної служби і критерії віднесення до таких посад).

Позивач вказує, щодо суперечливих пояснень відповідача про наявність/відсутність та скорочення посади з огляду на наступне.

Так, відповідачем стверджується, що виконано рішення суду про поновлення на посаді, про що виданий наказ від 14.02.2020 № 669/к, що на думку позивача, підтверджує факт наявності посади.

Однак, відповідач одночасно стверджує, що посада, на яку поновлено рішенням суду, відсутня у структурі та штатному розпису на дати поновлення (14.02.2020) та звільнення (30.03.2020), а тому ОСОБА_1 було зараховано за штат. В той же час, зарахування держслужбовця за штат законодавством не передбачено.

На переконання позивача, у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем безпідставно та надумано стверджується, що зазначення у табелі обліку використання робочого часу за лютий-березень 2020 року посади, на яку було поновлено ОСОБА_1 , не тотожно наявності цієї посади у штатному розписі. Однак, вказаний Табель відноситься до первинної облікової документації роботодавця із поіменним списком усіх працівників згідно штатного розпису.

Позивач звертає увагу, що згідно з повідомленням (попередженням) Мінюсту від 21.02.2020 посада, на яку його поновлено, скорочена. Отже, захід вже відбувся у минулому часі. При цьому, попередження згідно з ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» про наступне звільнення працівника у зв`язку зі скороченням посади надається за 30 календарних днів до заходу, тобто захід буде проведений у майбутньому часі.

Таким чином, позивач вважає, що наказ Мінюсту від 27.03.2020 № 1307/к «Про звільнення» виданий за відсутності фактичної процедури скорочення посади та всупереч вимог пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», що підтверджується повідомленням Мінюсту від 28.02 2024 № 32111/ПІ-Я-1047/14.9, що наказ/інший розпорядчий документ, яким виключено (скорочено) посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерством юстиції України не видавався.

07.05.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме повідомлення Мінюсту від 03.05.2024 № 68477/ПІ-Я-2727/14.9.

24.05.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання про відмову в задоволенні клопотання позивача приєднання доказів до матеріалів справи.

10.06.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: повідомлення Мінюсту від 14.09.2023 № 121506/ПІ-Я-3844/14.1.

В судове засідання, призначене на 12.06.2024 з`явився позивач та представник відповідача. Позивач підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення. Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги, надав пояснення по суті спірного питання. Сторони у справі правом подання додаткових пояснень не скористалися, виступили в судових дебатах.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Керуючись ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частини 1-4, 6 ст. 361 КАС України встановлюють, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно із ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022 у справі № 9901/400/20, від 09.06.2022 у справі № 9901/230/20 суд касаційної інстанції вказав наступне:

«…27. В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду про неї дані. Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення, для досягнення істини у справі.

28. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є важливою гарантією захисту прав і свобод людини, зокрема, у сфері адміністративного судочинства. Перегляд судових рішень, які набрали законної сили, є додатковим засобом забезпечення законності судового рішення і механізмом захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і забезпечення справедливого та ефективного здійснення правосуддя.

29. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

30. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не були та не могли бути відомі ні заявникові, ні суду, ні іншим учасникам адміністративного процесу; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

31. Водночас нововиявлені обставини необхідно відрізняти від нових обставин, що виникли після вирішення справи та ще не існували на час її розгляду, а також від обставин, що зазнали змін після ухвалення судом рішення. Їх виявлення не може бути підставою для перегляду судового рішення.

32. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи. Не вважається нововиявленою обставиною зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Також не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, що не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

33. Водночас необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

34. З урахуванням наведеного перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин, тому першочерговим обов`язком суду є встановлення відсутності або наявності нововиявлених обставин…

…37. У цьому контексті Велика Палата Верховного Суду наголошує, що обов`язковою умовою для визнання обставин нововиявленими є не лише відсутність у заявника інформації про них на час розгляду справи, а й об`єктивна неможливість одержати її у відповідний час…».

Як вказує позивач, нововиявленою обставиною у даній справі є відсутність факту скорочення посади.

Доказами, що підтверджують нововиявлену обставину, є:

наказ Міністерства юстиції України від 06.06.2014 № 1018/к «Про внесення змін до структури та штатної чисельності працівників апарату Міністерства юстиції України», наданий Мінюстом із супровідним листом від 22.09.2023 № 125082/ПІ-Я-3979/14.9, яким підтверджується не скорочення посади головний спеціаліст відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту та який містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України. Позивач наголошує, що в матеріалах справи даний наказ відсутній, оскільки відповідачем усупереч вимог п. 4 ч. 5 ст. 44 КАС України було приховано цей письмовий доказ на час розгляду справи по суті;

табель обліку використання робочого часу за лютий та березень 2020 року (затверджено наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489, форма № П-5), який відноситься до первинної облікової документації роботодавця (постанова Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 2040/7558/18), наданий Мінюстом із супровідним листом від 29.08.2023 № 113789/Ш-Я-3445/14.9, якими підтверджується наявність посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту у 2020 році;

повідомлення Мінюсту від 28.02.2024 № 32 Ш/ПІ-Я-1047/14.9 щодо не скорочення посади, а саме: «наказ/інший розпорядчий документ, яким виключено (скорочено) посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерством юстиції України не видавався».

постанова державного виконавця від 31.07.2023 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту згідно з рішенням суду у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі, якою підтверджується наявність посади станом на 31.07.2023.

позивач вважає, що зазначеними письмовими доказами підтверджується достовірний матеріально-правовий факт:

наявності посади, на яку мене поновлено рішенням суду від 23.09.2019, на дату поновлення на посаді 14.02.2020 згідно з наказом № 669/к,

відсутність факту скорочення посади станом на 06.06.2014 згідно з наказом № 1018/к,

не видання Мінюстом наказу/іншого розпорядчого документа, яким виключено (скорочено) посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерством юстиції України,

незаконість звільнення 30.03.2020 у зв`язку із скороченням посади за відсутності процедури скорочення посади.

Зважаючи на встановлене вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач помилково вважає, що його необізнаність на час розгляду справи № 640/24557/20 про фактичні обставини скорочення/не скорочення посади головного спеціаліста в Управлінні внутрішнього аудиту у 2014 році є підставою для скасування судового рішення, яке винесено на підставі вивчених та досліджених матеріалів справи, доводи, факти та висновки покладені в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 ґрунтуються на сукупності доказів, які містяться у справі.

Так, при розгляді судом першої інстанції даної справи встановлено наступне:

«…Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №826/2778/14 за позовом ОСОБА_1 до Мін`юсту про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд:

1) касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково;

2) постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року - скасував;

3) адміністративний позов ОСОБА_1 до Мін`юсту про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнив частково;

4) визнав протиправними дії Мін`юсту щодо проведення 20 січня 2014 року атестації головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Мін`юсту ОСОБА_1 ;

5) визнав незаконним та скасував наказ Мін`юсту від 03 лютого 2014 року №178/к про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Мін`юсту за пунктом четвертим статті 40 Кодексу законів про працю України;

6) поновив ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року;

7) адміністративну справу №826/2778/14 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16 січня 2014 року по день постановлення рішення у справі, моральної шкоди та компенсації, пов`язаної з участю у судових засіданнях направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

На виконання постанови Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №826/2778/14, Мін`юст видав наказ від 14 лютого 2020 року №669/к, яким скасував наказ Мін`юсту від 03 лютого 2014 року №178/к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновив його на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Мін`юсту з 03 лютого 2014 року.

Листом від 21 лютого 2020 року №1891/14.1/20 Мін`юст повідомив позивача, що у зв`язку зі змінами у структурі апарату Мін`юсту та внесенням змін до штатного розпису апарату Мін`юсту посада, на яку його поновлено, скорочена. З огляду на викладене, ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом Мін`юсту від 27 березня 2020 року №1307/к позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Мін`юсту 30 березня 2020 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців з припиненням державної служби відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»...

…Стосовно вимог позивача про визнання протиправними дії Мін`юсту щодо видання наказу від 27 березня 2020 року №1307/к «Про звільнення» про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту з 30 березня 2020 року за відсутності зазначеної посади у структурі підрозділу та штатному розпису та скасування наказу Мін`юсту від 27 березня 2020 року №1307/к «Про звільнення» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади з припиненням державної служби з часу його прийняття, суд зазначає таке…

…Як свідчать матеріали справи, позивача звільнено у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Отже, аналіз положень Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі, відтак, доводи позивача про протиправність його звільнення із займаної посади державної служби за ініціативою суб`єкта призначення без пропозиції переведення на іншу посаду державної служби в Мін`юсті, є помилковими…

…Крім того, суд відхиляє доводи позивача стосовно протиправності дій Мін`юсту щодо поновлення його на неіснуючій посаді наказом від 14 лютого 2020 року №669/к, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суду Касаційного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі №826/2778/14 ОСОБА_1 поновлено саме на посаді посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України з 03 лютого 2014 року, та не зазначено альтернативного варіанту щодо поновлення на іншій рівнозначній посаді.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання дій Мін`юсту щодо звільнення позивача та скасування наказу від 27 березня 2020 року №1307/к про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту не підлягають задоволенню.

При цьому, вимога про поновлення на посаді є похідною від вимоги про скасування наказу, у зв`язку з чим у її задоволенні також слід відмовити…».

Як підтверджено матеріалами справи, суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції у даній справі та відповідно підтримав вказані вище висновки.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що обставини, які позивач вважає нововиявленими існували з 2014 року та на момент розгляду даного спору також, оскільки у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022, яке набрало законної сили, їм була надана відповідна правова оцінка.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що викладені у заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, фактично є намаганням заявника поставити питання про переоцінку доказів, оцінених судами у процесі розгляду справи, шо згідно п. 1 ч. 4 ст. 361 КАС України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Також, колегія суддів не приймає доводи позивача щодо не прийняття до уваги ухвали Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі № 320/34788/23, залишена постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023 без змін, про відмову у відкритті провадження у справі за новим позовом: на підставі нових доказів про скасування наказу Мінюсту від 27.03.2020 № 1307/к «Про звільнення», оскільки суди дійшли висновку, що «...може бути розцінено судом як ново виявлені обставини, однак виключно в межах адміністративної справи № 640/24557/20». Колегія суддів вважає, що дані висновки судів першої та апеляційної інстанції не мають преюдиційного значення для розгляду даної справи.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні заяви позивача у даній справі, поданої відповідно до ст. 361 КАС України.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи позивача висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм процесуального права, судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 червня 2024 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Т.Р. Вівдиченко

І.О. Грибан