Справа № 364/363/24
Суддя: Моргун Г. Л.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 364/363/24
Провадження № 2-а/364/6/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 , Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в селищі Володарка справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 № тел.: НОМЕР_2 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до

Департамента патрульної поліції ( , адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, № тел.: 380 (44) 284-19-75, 380 (44) 254-94-67, електронна адреса: )

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 06.06.2024 надійшла позовна заява про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

07.06.2024 до відкриття провадження у справі позивач звернувся до суду з заявою, якою просив прийняти до провадження позовну заяву у новій редакції та замінити неналежного відповідача у справі належним.

Ознайомившись з матеріалами справи, суддя встановила, що позивач не погоджуючись із притягненням його до адміністративної відповідальності та накладеним адміністративним стягненням, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та ст. ст. 287, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 159, 160, 161 КАС України, просить суд :

-скасувати постанову серії ЕНА № 2261536 від 28.05.2024 про накладення адміністративного стягнення на нього - ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн за ч. 1 ст. 126 КУпАП;

-закрити відносно ОСОБА_1 провадження у справі за відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

-стягнути з відповідача судові витрати.

07.06.2024 судом відкрито провадження у справі в спрощеному порядку з повідомленням, але без виклику сторін та призначено до судового розгляду, в приміщенні Володарського районного суду Київської області на 17.06.2024 о 11:00 .

У встановленому законом порядку учасники справи були сповіщені судом про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Позивач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та про розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників в електронному кабінеті особи ( а.с. 23, 25 ).

Відповідач Департамент патрульної поліції про відкриття провадження та про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений в електронному кабінеті ( а.с. 21, 22). Своїм правом про надання відзиву не скористався.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України положення якої перегукуються з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС зазначено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Розгляд справи відбувається відповідно до вимог ст. ст. 19, 257 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак учасники справи в судове засідання не викликались та відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У визначений ухвалою про відкриття провадження час, сторони не надіслали заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.05.2024 поліцейський 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківського району УПП у Київській області ДПП капралом поліції Ткаченко І.Г. було винесено постанову серії ЕНА № 2261536 відносно ОСОБА_1 , за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.п.2.1.г, п. 2.4 а ПДР та вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень. Зокрема, що він керував 28.05.2024 в селищі Володарка по вул. Шевченка, транспортним засобом Фольксваґен Пассат (Volkswagen Passat) , державний номерний знак НОМЕР_3 , належність ОСОБА_2 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ та не пред`явив його на законну вимогу працівника поліції ( а.с. 9).

Однак, позивач не погоджується із винесеною постановою, вважає її безпідставною та необгрунтованою. На спростування наведених у постанові серії ЕНА № 2261536 обставин, позивач у позовній заяві зазначив, що на вимогу поліцейського ним було надано поліс № 215096394 від 13.06.2023 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів ПрАТ «УСК «КНЯЖА», строк дії якого до 12.06.2024 щодо транспортного засобу з Volkswagen Passat, тип В2, номерний знак НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 , рік випуску 2006. Одночасно пояснив патрульній, що власник транспортного засобу змінився та було змінено номерні знаки автомобіля, раніше були НОМЕР_4 , після зміни власника стали НОМЕР_3 . Вказав, що VIN автомобіля залишився -НОМЕР_5, оскільки об`єктом страхування є транспортний засіб, цьому вказував, що страховий поліс дійсний та діє. Однак його пояснення не було взято до уваги та постановлено зазначену вище постанову, якою на нього накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд доходить висновку, що позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом, не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки позов поданий у передбачений строк, визначений в ч. 2 ст. 286 КАС України.

Частиною 1 ст. 126 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 33 КпАП України при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім, зокрема, випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 251 КпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З дослідженого судом полісу № 215096394 від 13.06.2023 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів ПрАТ «УСК «КНЯЖА», строк дії якого до 12.06.2024 щодо транспортного засобу з Volkswagen Passat , тип В2, номерний знак НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 , рік випуску 2006 паперова копія якого долучена до матеріалів справи вбачається, та не було спростовано відповідачем, що наразі позивачем був пред`явлений належний поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який на час зупинки транспортного засобу був чинний, однак не був узятий до уваги працівником поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 20-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 .

Тому, з урахуванням наведеного, судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що в діях позивача наявний склад правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Так, звертаючись з вказаним вище адміністративним позовом, в ньому зазначено та позивач погоджується з тим, що на його ім`я відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, але зазначав про те, що придбаний ним автомобіль був застрахований попереднім власником.

В свою чергу, до матеріалів справи додано поліс № 215096394 від 13.06.2023 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів ПрАТ «УСК «КНЯЖА», з якого вбачається, що вказаний поліс станом на 28.05.2024 є діючим.

Згідно зі ст. 20-1 ч. 20-1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. Це пов`язано з тим, що за полісом автоцивілки страхується не особа, яка його уклала, а сам автомобіль.

Отже, при зміні господаря авто не змінюється його VIN-код (номера кузова, шасі та рами). Так можна ідентифікувати застрахований автомобіль, навіть якщо прийнято рішення змінити номерні знаки.

Оскільки автомобіль, яким керував позивач був застрахований попереднім власником, поліс не був скасований та діяв станом на 28.05.2024 ( на час складання постанови ), тому в діях позивача відсутній склад правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Отже, не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР України, відповідачем суду всупереч вимогам закону (ч.2 ст.77 КАС України) не надано.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п,53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, шо допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на зазначене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову щодо застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КпАП України належить скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір сплачений при зверненні до суду в розмірі 605,60 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- задовольнити .

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2261536 від 28.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, постанова серії ЕНА № 2261536 від 28.05.2024, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції сплачений судовий збір у розмірі - 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя Г. Л. Моргун