Справа № 320/27681/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року Київ Справа №320/27681/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві включити ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.81 по 25.06.1986, що становить 02 роки 04 місяці 29 днів, календарний період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 21.05.1979 по 06.05.1981, що становить 01 рік 11 місяців 16 днів та 10 місяців 15 днів роботи суддею;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 у стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.81 по 25.06.1986, що становить 02 роки 04 місяці 29 днів, календарний період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 21.05.1979 по 06.05.1981, що становить 01 рік 11 місяців 16 днів та 10 місяців 15 днів роботи суддею, й з урахуванням загального стажу судді 41 рік 03 місяці 14 днів здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 04 травня 2023 року у розмірі 92 % від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що рішенням Вищої Ради правосуддя від 27.04.2023 № 436/0/15-23 його звільнено з посади судді Верховного Суду України у відставку і зазначено в мотивувальній частині, що станом на дату ухвалення цього рішення загальний стаж роботи судді, який дає право на відставку становить 41 рік 02 місяці 25 днів.

У зв`язку з прийняттям Вищою Радою Правосуддя зазначеного рішення, наказом Голови Верховного Суду від 01 травня 2023 року № 1290-к його відраховано з цього дня зі штату Верховного суду та видано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання 41 рік 03 місяці 14 днів.

Протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - дата - час розрахунку 05 травня 2023 року 14:15 - загальний процент розрахованого щомісячного довічного грошового утримання від розміру суддівської винагороди встановлено ОСОБА_1 у розмірі 82.00.

Встановлюючи такий процент розміру щомісячного довічного грошового утримання орган пенсійного фонду (далі - відповідач) врахував лише 36 років стажу роботи позивача суддею.

Не було враховано 01 рік 11 місяців 16 днів строкової військової служби в Збройних Силах СРСР, 02 роки 04 місяці 29 днів - половина строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка та 10 місяців 15 днів роботи суддею, тобто більше 05 років стажу.

10 травня 2023 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою на вищевказаний протокол/розпорядження, у якій просив усунути помилку, врахувати у стаж роботи судді 05 років і здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання з 82 % на 92 %.

Листом без номера і дати, який позивач отримав лише 05 серпня 2023 року, відповідач відмовив у задоволенні скарги, пославшись на деякі положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, якими, на його думку, не передбачено зарахування до стажу роботи судді строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а відтак і врахування цих періодів при розрахунку процента щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

14.08.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, в порядку ст. ст. 77, 80 витребувано від сторін додаткові докази по справі та роз`яснено відповідачу положення ст. 162 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року судом витребувано додаткові докази від відповідача.

До суду надійшов відзив від відповідача, в якому Пенсійний фонд не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими. Відповідач вказав, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, останнє у якого розраховано з урахуванням стажу судді 36 років 10 місяців 15 днів та виплачується у розмірі 82 % суддівської винагороди, вважає, що період проходження строкової військової служби та половини періоду навчання у вищому навчальному закладі не можуть бути враховані для визначення відсотків суддівської винагороди, в задоволенні позову просить суд відмовити.

Відповідачем надано до справи копії матеріалів із пенсійної справи позивача на вимогу ухвали суду від 14.08.2023.

Позивачем надано суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що має право на своєчасний та повний перерахунок пенсії і у відзиві відповідач не спростував наведені в позові твердження та аргументи стосовно суті вимог позивача, тому просив позов задовольнити.

За ч. 5 та ч. 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження та за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, встановивши позиції сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані позивачем та відповідачем, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує щомісячне довічне грошове утримування судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Суд зазначає, що за копіями матеріалів з пенсійної справи позивача, ОСОБА_1 перебував на пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 24.04.2019, як працююча особа.

До справи надано копію пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого 05.11.2019.

Відповідно до протоколу пенсійного органу від 02.05.2019 та розрахунку стажу при призначенні пенсії з 24.04.2019, загальний стаж ОСОБА_1 обраховано 42 роки 3 місяці 21 днів, з якого вбачається зарахування військової служби - 1 рік 11 місяців 16 дні з 21.05.1979 по 06.05.1981, також до останнього включено період навчання з 01.09.1981 по 01.06.1986.

Відповідно до протоколу пенсійного органу від 05.05.2023 13:31 та розрахунку стажу по пенсії, загальний стаж ОСОБА_1 обраховано 45 років 3 місяці 21 днів, з якого вбачається зарахування військової служби - 1 рік 11 місяців 16 дні з 21.05.1979 по 06.05.1981, також період навчання з 01.09.1981 по 01.06.1986.

Відповідно до протоколу пенсійного органу від 05.05.2023 14:15 страховий стаж (повний) позивача складає 46 років 1 місяць 21 день; страховий стаж до 01.01.2004 - 27 років 1 місяць 21 день; страховий стаж після 01.01.2004 - 19 років, в тому числі судді: 36 років 10 місяців 15 днів., заг. процент розрах. пенсії від заробітку - 82,00.

Згідно записів з копії трудової книжки НОМЕР_2 вбачається, зокрема, наступні записи:

- з 21.05.1979 по 06.05.1981 Служба у Збройних Силах СРСР. Тривалістю 1 рік 11 місяців 16 днів;

- з 01.09.1981 по 25.06.1986 студент Київського державного університету імені Т.Г. Шевченка юридичний факультет (записи №8, №9, накази № 519 від 21.08.1981 про зарахування та № 562 25.06.1986 про відрахування у зв`язку із закінченням навчання). Тривалістю 4 роки 9 місяців 24 день;

- з 02.06.1986 по 13.7.1992 суддя Печерського районного суду м. Києва (запис №10, №11 №12 ) Тривалість 6 років 1 місяць 11 днів.

- 3 13.07.1992 по 26.05.2011 член Київського міського суду (суддя Апеляційного суду міста Києва) (записи №13- №19). Тривалість 18 років 10 місяців 13 днів;

- з 27.05.2011 по 14.11.2017 суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (записи №20 - №21) Тривалість 6 років 5 місяців 21 день;

- з 15.11.2017 по 07.12.2017 суддя Верховного Суду у Касаційному кримінальному суді (запис №23). Тривалість 23 дні;

- з 08.12.2017 по 01.05.2023 суддя Великої Палати Верховного Суду (запис №23-№25). Тривалість 5 років 4 місяці 24 дні.

Період проходження ОСОБА_1 з 21.05.1979 по 06.05.1981 служба у Збройних Силах СРСР відображено та підтверджено у копії військового білету ВЧ № НОМЕР_3 та копії трудової книжки позивача.

Період з 01.09.1981 по 25.06.1986 щодо проходження навчання у Київському державному університеті імені Тараса Шевченка відображено та підтверджено копією диплому НОМЕР_4 , випискою із залікової відомості та копією трудової книжки позивача.

Загальний стаж згідно розрахунків відповідача станом на 05.05.2023 становить більше 46 років 1 місяць 21 день, з яких, відповідно, 01 рік 11 місяців 16 днів проходження строкової військової служби, 4 роки 9 місяців 1 день навчання у вищому навчальному закладі, з якого половина становить 2 роки 04 місяців 29 днів, та 36 років 10 місяців 15 днів роботи на посаді судді.

Згідно Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , наданого Верховним Судом за №51/0/11-23 від 1 травня 2023 року стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання становить 41 рік 03 місяці 14 днів та включає:

- з 21.05.1979 по 06.05.1981 строкова військова служба в Збройних Силах СССР, тривалістю 1 рік 11 місяців 16 днів;

- з 01.09.1981 по 25.06.1986 студент Київського державного університету імені Т.Г. Шевченка юридичний факультет, тривалість половини: 2 роки 4 місяці 29 днів.;

- з 02.06.1986 по 13.07.1992 суддя Печерського районного суду м. Києва, тривалість 6 років 1 місяць 12 днів.

- 3 13.07.1992 по 26.05.2011 член Київського міського суду (суддя Апеляційного суду міста Києва), тривалість 18 років 10 місяців 14 днів;

- з 27.05.2011 по 14.11.2017 суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тривалість 6 років 5 місяців 19 день;

- з 15.11.2017 по 07.12.2017 суддя Верховного Суду у Касаційному кримінальному суді, тривалість 23 дні;

- з 08.12.2017 по 01.05.2023 суддя Великої Палати Верховного Суду, тривалість 5 років 4 місяці 24 дні.

Судом встановлено відсутність зауважень відповідача до записів трудової книжки та наявних копії військового квитка та навчального диплому.

10 травня 2023 року позивач звернувся до відповідача зі зверненням, у якому просив усунути помилку, врахувати у стаж роботи судді 41 рік 3 місяці 14 днів, а не 36 роки 10 місяців 15 днів і здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання з 82 % на 92 %.

Листом від 05.06.2023 №18933-17739/Б-02/8-2600/23 відповідач відмовив у задоволенні звернення позивача, пославшись на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ та зазначив, що позивача вперше було призначено суддею з 02.06.1986 року.

Відповідно, Пенсійний фонд згідно розрахунку стажу позивача обрахував за наявними документами в матеріалах пенсійної справи стаж роботи судді - 36 років 10 місяців та 15 днів за період з 02.06.1986-13.07.1992; 14.07.19912 - 31.12.2003; 01.01.2004-31.05.2011; 01.06.2011-14.11.2017; 01.12.2017-28.02.2019; 01.03.2019-31.03.2019; 01.04.2019-28.02.2022; 01.03.2019-31.03.2019; 01.04.2019- 28.02.2022; 01.03.2022-01.05.2023 та визначив розмір щомісячного грошового утримання судді у розмірі 82 % суддівської винагороди .

Згідно наданого до справи рішення Вищої Ради Правосуддя від 27.04.2023 №436/0/15-23 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21 травня 1979 року по 6 травня 1981 року проходив строкову військову службу, з 1 вересня 1981 року по 23 червня 1986 року - студент Київського державного університету імені Т.Г. Шевченка. із 2 червня 1986 року по 6 липня 1992 року - народний суддя Печерського районного народного суду. Постановою Верховної Ради України від 7 липня 1992 року № 2557-ХІІ обраний членом Київського міського суду, з липня 2001 року призначений суддею Апеляційного суду міста Києва відповідно до Закону України від 21 червня 2001 року "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій України". Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2011 року № 3399-VI обраний на посаду судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безстроково, Указом Президента України від 10 листопада 2017 року № 357/2017 призначений суддею Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Відтак, вказаним рішенням вказано про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та визначено, що станом на дату ухвалення рішення загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 який дає йому право на відставку становить 41 рік 2 місяці 25 днів.

За наказом Голови Верховного Суду України від 1 травня 2023 року №1290-к позивача відраховано зі штату Верховного Суду України 1 травня 2023 року.

Розрахунком стажу судді Верховного Суду України, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , за підписом Голови Верховного Суду України та Начальника фінансово-економічного управління - головного бухгалтера від 01.05.2023 №51/0/11-23 стаж роботи позивача визначено 41 рік 03 місяці 14 дів (враховано зазначені вище та досліджені судом періоди строкової військової служби, навчання у вищому навчальному закладі та періоди роботи на посаді судді).

Спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок того, що відповідачем по справі визначено розмір щомісячного грошового утримання судді у розмірі 82 % суддівської винагороди із врахованого стажу судді станом - 36 роки 10 місяців 15 днів, без врахування до загального стажу вказаного вище спірних періодів проходження військової строкової служби з 21.05.1979 по 06.05.1981 - 1 рік 11 місяців 16 днів та половини строку навчання у вищому навчальному закладі 01.09.1981 по 01.06.1986 2 роки 4 місяці 29 днів, та 10 місяців 15 днів роботи суддею, наполягаючи на тому, що останні не підлягають врахуванню до стажу для обрахунку спірного щомісячного грошового утримання судді.

Позивач вважає такі дії пенсійного органу неправомірними, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом щодо захисту порушеного права на отримання належного розміру щомісячного грошового утримання судді у розмірі 92 %, наполягає на включенні спірних періодів до стажу проходження військової строкової служби 21.05.1979 по 06.05.1981 - 1 рік 11 місяців 16 днів та половини строку навчання у вищому навчальному закладі 01.09.1981 по 01.06.1986 2 роки 4 місяці 29 днів та невірному зазначенні в обрахунку стажу роботи на посаді судді, не врахувавши таким чином 10 місяців 15 днів стажу.

Відповідно, предметом розгляду у даній справі є дії Пенсійного фонду щодо визначення позивачу відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 82% без врахування до стажу періоду проходження строкової військової служби та половини періоду навчання, 10 місяців 15 днів стажу судді, що підлягають перевірці судом на відповідність положенням ч. 2 ст. 2 КАС України з дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначених частиною третьою вказаної статті.

Суд зазначає, що згідно п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

За ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 1, ч. 3 ст. 3 КАС України).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (у відповідній редакції, чинній на час перебування позивача на посаді судді Верховного Суду України у 2010 році, далі - Закон № 2453-VI) за ч. 6 ст. 47 та п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Закон втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Закону № 1402-VIII від 02.06.2016, на підставі Закону № 1402-VIII від 02.06.2016.

Вказана норма визначена відповідно до чинного ч. 5 та ч. 8 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі Закон № 1402-VІІІ), яка кореспондується із вказаним вище та вказує про те, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України "Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку" від 13 березня 2015 року № 20.

Суд також виходить з того, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Суд враховує, що ОСОБА_1 , звільнений з посади судді Верховного Суду України Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 27.04.2023 №436/0/15-23 та наказом Голови Верховного Суду України відрахований з 1 травня 2023 зі складу Верховного Суду України, відтак, позивач припинив свої повноваження як суддя та набув право на призначення грошового утримання судді у відставці на умовах, визначених нормами законодавства, чинного станом дату припинення повноважень, та зазначає слідуюче.

За ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закону №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року № 1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України "Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України" Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення.

Вказаний Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" чинної на час набуття стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років (в редакції до 20.03.2008) відповідно до досліджених судом записів трудової книжки та відсутніх заперечень відповідача, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Статтею 142 Закону №1402-VІІІ визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Суд зауважує, що вказана вище ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась, а також вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів.

Суд зауважує, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Вказана вище позиція суду узгоджується із правовими висновками висловленими Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 23 вересня 2021 року у справі №620/1944/20.

Суд приходить до висновку, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 09.11.2018 у справі №559/443/17.

Відзначити слід також, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Вказана правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 9 листопада 2018 року справі №243/4794/17, від 11 грудня 2018 року у справі №522/5168/17, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 23 вересня 2021 року у справі №620/1944/20.

Відтак, до стажу позивача підлягає зарахуванню, зокрема, спірні періоди - проходження військової строкової служби 1 рік 11 місяців 16 днів, половина строку навчання у вищому навчальному закладі - 2 роки 4 місяців 29 днів та 10 місяців 15 днів роботи суддею.

Вказані спірні періоди проходження військової строкової служби, половина строку навчання у вищому навчальному закладі та 10 місяців 15 днів роботи суддею зараховані позивачу до стажу вказаним вище рішенням Вищої Ради Правосуддя від 27.04.2023 №436/0/15-23.

Загальний стаж роботи судді рішенням Вищої Ради Правосуддя від 27.04.2023 №436/0/15-23 обраховано у вигляді 41 рік 2 місяці 25 днів.

Згідно Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 від 01.05.2023 №51/0/11-23 від 01.05.2023 стаж роботи судді позивача складає 41 рік 03 місяці 14 днів.

Суд зазначає, що відповідачем, згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано до суду належних та достатніх доказів щодо відсутності права у позивача на зарахування до стажу судді строкової військової служби та періоду навчання у вищих навчальних закладах.

Також, суд зазначає, що стаж ОСОБА_1 на посаді судді 41 рік 3 місяці 14днів підтверджується не лише записами трудової книжки, обрахованим вказаним рішенням Вищої Ради Правосуддя від 27.04.2023 №436/0/15-23, розрахунком від 01.05.2023 №51/0/11-23 від 01.05.2023, підтверджується наданим до справи вказаним та дослідженим вище повним розрахунком стажу судді у відставці, здійсненим представником Верховного Суду України, з якого вбачається загальний стаж позивача на посаді судді станом на 01.05.2023 41 роки 03 місяців 14 днів.

Рішення Вищої Ради Правосуддя від 27.04.2023 №436/0/15-23 та розрахунок Верховного Суду від 01.05.2023 №51/0/11-23 від 01.05.2023 ніким не оспорені, не скасовані, є чинними.

Відповідно суд констатує встановлений факт стажу позивача на посаді судді 41 роки 03 місяців 14 днів, що має бути взято пенсійним органом до розрахунку при обчисленні відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідачем до справи не надано належних пояснень з приводу не врахування до стажу роботи на посаді судді 10 місяців 15 днів.

Як наслідок, суд зазначає про невірне обрахування та зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді судді, що призвело до неправомірного зменшення такого стажу на 10 місяців 15 днів, відтак підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді Верховного Суду України, 10 місяців 15 днів стажу.

Відповідач по справі також не надав суду належних та достатніх обґрунтувань розрахунку довічного грошового утримання позивача у вигляді 82 відсотків.

Суд вважає необґрунтованим врахування стажу позивача на посаді судді 36 роки 10 місяців 15 днів, враховуючи підтверджений позивачем належними та достатніми доказами стаж на посаді судді більше 41 років.

Враховуючи встановлений судом стаж позивача на посаді судді 41 роки 03 місяців та 14 днів, застосовуючи вказані вище положення ст. 137 та ст. 142 №1402-VІІІ та, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 92 відсотків, що розраховується як 50 відсотків за стаж роботи 20 років із додаванням 42 відсотків з розрахунку 2% за кожний встановлений судом повний рік роботи на посаді судді протягом 21 років.

Суд вважає необхідним відмітити, що правильність обчислення стажу роботи на посаді судді безпосередньо впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що є однією з головних гарантій незалежності судді, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними актами. За загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладених у постанові від 8 листопада 2021 року у справі № 580/492/21.

Таким чином, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати періоди зазначені в Розрахунку Верховного Суду №51/0/11-23 від 01.05.2023, що в загальному розмірі (зі стажем на посаді судді) складає 41 роки 03 місяців 14 днів, та дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 92 % грошового утримання судді від заробітної плати за відповідною посадою.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів належними та достатніми доказами правомірності своїх дій за спірним предметом спору, відповідно судом встановлено порушення права позивача на визначення належного відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Щодо вимог позивача призначити та виплачувати спірне щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 04.05.2023 суд зазначає, що така вимога є похідною та має наслідком задоволення судом,

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, відтак, обираючи по справі належний спосіб захисту встановленого судом порушеного права позивача, суд вважає необхідним визначити такий спосіб захисту достатній для відновлення порушених прав, а саме у вигляді: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в зарахуванні до стажу судді половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.81 по 25.06.1986, що становить 02 роки 04 місяці 29 днів, календарний період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 21.05.1979 по 06.05.1981, що становить 01 рік 11 місяців 16 днів та періодів роботи суддею зазначених в наданому Верховним Судом Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 №51/0/11-23 від 01.05.2023, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж зазначений в наданому Верховним Судом Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 №51/0/11-23 від 01.05.2023 та з урахуванням стажу судді 41 рік 03 місяці 14 днів здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), починаючи з 04 травня 2023 року у розмірі 92 % від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України та наслідків вирішення справи судом, позивачу підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, сплачений судовий збір.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 09.08.2023, наявною в матеріалах справи.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на суму 1073,60 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в зарахуванні до стажу судді половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.81 по 25.06.1986, що становить 02 роки 04 місяці 29 днів, календарний період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 21.05.1979 по 06.05.1981, що становить 01 рік 11 місяців 16 днів та періодів роботи суддею зазначених в наданому Верховним Судом Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 №51/0/11-23 від 01.05.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж зазначений в наданому Верховним Судом Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 №51/0/11-23 від 01.05.2023 та з урахуванням стажу судді 41 рік 03 місяці 14 днів здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), починаючи з 04 травня 2023 року у розмірі 92 % від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.