Справа № 420/14867/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 червня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Південного регіону (65012, вул. Пироговська, буд. 11, ) про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 15.05.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Південного регіону, в якій позивач просить суд:

1. Стягнути з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, у вигляді не отриманої частини заробітної плати, а саме щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 за період з 05.02.2015 по 28.02.2018 у сумі 482423,7 гривень.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що упродовж періоду з березня 2013 року по лютий 2015 року позивач працював на цивільних посадах в органах спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону України. В цей період на Позивача дія Постанови № 889 не поширювалася. У лютому 2015 року у складі Генеральної прокуратури України утворено військові прокуратури. Згідно ст. 27 Закону України «Про прокуратуру» станом на 2015 рік установлено, що військовими прокурорами призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту. У зв`язку з тим, що відповідачем не вжито заходів до нарахування та виплати вказаної щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 від 22.09.2010, за період з 05.02.2015 по 28.02.2018, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі № 420/14272/23 залишено без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2023, яким визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону сил щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 за період з 12.02.2015 по 28.02.2018. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 за період з 12.02.2015 по 28.02.2018. На примусове виконання вищезазначеного рішення, що набрало законної сили, 29.11.2023 Одеський окружний адміністративний суд видав Виконавчий лист у справі № 420/14272/23. На виконання рішення суду у травні 2024 відповідачем здійснено нарахування та виплату додаткової грошової винагороди за період з 12.02.2015 по 28.02.2018 в сумі 482,91 грн, що складає 0,1 відсоток від місячного грошового забезпечення. Разом з цим, упродовж періоду з 12.02.2015 по 28.02.2018 позивачем порушення, що були б підставою для зменшення розміру додаткової грошової винагороди, не вчинялися. За результатами розгляду звернення від 07.05.2024 відповідач не зазначив, про підстави зменшення розміру додаткової грошової винагороди зі 100% до 0,1% місячного грошового забезпечення, та не надав копії документів, на підставі яких цей розмір визначено. Жодним нормативним актом упродовж усього періоду їх дії не встановлювався розмір додаткової грошової винагороди у вигляді 0,1% від місячного грошового забезпечення. Таким чином, під час виконання рішення суду на порушення вимог Постанови № 889, Інструкції № 595 та Інструкції № 550 Відповідачем необґрунтовано та безпідставно визначено розмір додаткової грошової винагороди у вигляді 0,1% від місячного грошового забезпечення. Фактично, щомісячна винагорода склала від 4,28 грн у 2015 році до 31 грн у 2017 році, що не відповідає меті, яку визначив Уряд, приймаючи Постанову № 889, та не може навіть називатися допомогою, оскільки є мізерною. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, а свої права порушеними.

20.05.2024 ухвалою судді позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви з коректно складеною прохальною частиною позову з урахуванням вимог ст. 5 КАС України.

21.05.2024 до суду надійшла заява позивача (вхід.№ЕС/20527/24) про усунення недоліків на виконання ухвали від 20.05.2024 та надано належним чином оформлену позовну заява з уточненими позовними вимогами, а саме:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо визначення ОСОБА_1 розміру додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, у вигляді 0,1 % від місячного грошового забезпечення та вчинити певні дії, а саме стягнути з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, у вигляді не отриманої частини заробітної плати, а саме щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 за період з 05.02.2015 по 28.02.2018 у сумі 482 423,7 гривень.

27.05.2024 ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 після усунення недоліків та відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст.262 КАС України).

12.06.2024 до суду надійшов відзив представника відповідача (вхід.№ЕС/24009/24) одночасно з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Обґрунтування полягає в тому, що оскільки посади публічної служби, які обіймав позивач та у зв`язку з перебуванням на яких виник цей спір, належать до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до ст. 513 Закону України «Про запобігання корупції». Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посади якого входять до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до ст. 513 Закону України «Про запобігання корупції», та, як наслідок, не є справою незначної складності й підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження. Дослідивши вказане клопотання, суд приходить до наступного.

Одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно ч.1 ст.12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ч.5 ст.12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-3, 6 ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до 1-3 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 4 статті 12 КАС України встановлено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

За загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).

Відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Поряд з цим, суд зазначає, що до предмету позову не відносяться позовні вимоги щодо прийняття позивача на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а відтак спір у даній справі не відноситься до справ, які згідно ч. 4 ст. 12 КАС України розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.

Як зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі №9901/279/19, згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.

Практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany» («Аксен проти Німеччини»), заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Varela Assalino v. Portugal» («Варела Ассаліно проти Португалії»), заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд зазначає, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які можуть бути висловлені нею у відзиві на позов чи запереченнях на відповідь на відзив (за умови його подання), не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Ця справа не належить до категорії тих, які мають розглядатись виключно за правилами загального позовного провадження у значенні згаданих статей, а отже, вона може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи предмет розгляду, характер спірних правовідносин та правові позиції сторін, суд приходить до висновку про відсутність необхідності розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.3 ст.44 КАС України учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Тобто, у разі необхідності, учасники справи мають право викласти свої пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб у письмовому вигляді, які будуть враховані судом при прийнятті рішення.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 257, 260, 262 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання (вхід.№ЕС/24009/24) представника відповідача від 12.06.2024 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА