Справа № 380/7040/24
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 рокусправа №380/7040/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького , 13; ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, щодо здійснення контролю за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ();

- зобов`язати Міністерство юстиції України, здійснити контроль за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) );

- стягнути з Держави Україна в особі Міністерства юстиції України моральну шкоду у сумі 10000 тис. грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Міністерство юстиції України не належно здійснює контроль за діяльністю структурного підрозділу Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ().

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року відкрито провадження у справі №380/7040/24 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у провадженні справи №380/7040/24 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, щодо здійснення контролю за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (); зобов`язання Міністерство юстиції України, здійснити контроль за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ); стягнення з Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та моральну шкоду у сумі 10000 тис. грн.

Виділено в окреме самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у відмові у відкритті виконавчого провадження у справі №380/15916/22; зобов`язання Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/15916/22 від 20.02.2024 р. до виконання та відкрити виконавче провадження; стягнення з Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) моральну шкоду у сумі 10000 тис. грн.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено головуючого суддю Кухар Н.А. та присвоєно справі №380/7613/24.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про об`єднання адміністративних справ №380/7040/24 та №380/7613/24 в одне провадження відмовлено.

Ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками було надіслано одержувачу Міністерству юстицію України в його електронний кабінет 10.04.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Станом на дату винесення судом рішення відзиву на позовну заяву або заяви про визнання позову від відповідача Міністерства юстиції України, не надходило.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 06 червня 2022 №0-0409. Окрім того, позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 ,,Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням від 14 лютого 2023 року у справі №380/15916/22 Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги відмовив повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково - рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі №380/15916/22 скасовано та ухвалено постанову, якою позов задоволено: визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від червня 2022 №0-0409.

На виконання вище вказаної постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду, 20 лютого 2024 року Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №380/380/15916/22.

18 березня 2024 ОСОБА_1 скерував у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист.

19 березня 2024 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загребельською Д.С. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав того, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень ( п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вважаючи протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, щодо здійснення контролю за діяльністю структурного підрозділу Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (), позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При вирішенні спірних правовідносин суд керується наступним.

За змістом статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пункту 9 частини 5 статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 12.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України. При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. В постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 по справі №21-34а15 зазначено, що за змістом статті 6 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною.

В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів. У рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому, порушення вимог Закону бездіяльністю владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання її протиправною є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо бездіяльність суб`єкта владних повноважень є протиправною, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Відсутність порушеного права встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правова позиція щодо обов`язкової умови надання правового захисту судом, як то наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена Верховним Судом України у постанові від 22.05.2022 по справі № 826/14230/16.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16 та від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18.

Суд зауважує, що позивач вважає протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, щодо здійснення контролю за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () та просить суд зобов`язати Міністерство юстиції України, здійснити контроль за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ).

В той же час доказів порушення прав позивача Міністерством юстиції України, щодо здійснення контролю за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) суду не надано.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, щодо здійснення контролю за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () та зобов`язання Міністерство юстиції України, здійснити контроль за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ).

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються судом на нього.

Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяКухар Наталія Андріївна