Справа № 260/1505/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2024 року м. Ужгород№ 260/1505/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Павловій О.В.

за участю:

позивача: представник - Пітух В.І.,

відповідача: представник - Фітас Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - начальника ГУ ДПС у Закарпатській області, що полягає у не надісланні до Адміністрації Державної прикордонної служби листа з виключенням посади начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Головного управління ДПС у Закарпатській області зі списків, як обмежену до виїзду за кордон; 2) зобов`язати суб`єкта владних повноважень - начальника ГУ ДПС у Закарпатській області не надісланні до Адміністрації Державної прикордонної служби листа з виключенням посади начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Головного управління ДПС у Закарпатській області зі списків, як обмежену до виїзду за кордон.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що вона обіймає посаду начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку головного бухгалтера Головного управління ДПС у Закарпатській області. На виконання п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №69 Головне управління ДПС у Закарпатській області направило до Адміністрації Державної прикордонної служби України листа, відповідно до якого її включено до переліку посадових осіб Головного управління, яким обмежено у праві виїзду за кордон на період дії воєнного стану. З таким рішенням відповідача вона не згодна, оскільки вважає, що займана нею посада не відноситься до посад, передбачених п. 2-14 Правил перетинання державного кордону громадянами України. Звертає увагу на те, що Головне управління ДПС у Закарпатській області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, а тому під поняття керівники структурних підрозділів державних органів підпадають виключно керівники структурних підрозділів ДПС України, тобто Апарату ДПС України та її територіальних органів, утворених як відокремлені підрозділи.

08 квітня 2024 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України №69 від 27.01.2023 Державна податкова служба України зобов`язала керівників територіальних органів ДПС України забезпечити подання до Адміністрації Державної прикордонної служби України списки керівників структурних підрозділів територіальних органів ДПС і працівників, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади.

12 квітня 2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача, наведеними у відзиві, не погоджується. Повторно наголошує на тому, що під поняття «керівники структурних підрозділів державних органів», зазначених у п. 2-14 Правил перетину державного кордону громадянами України, підпадають керівники структурних підрозділів ДПС України, тобто Апарату ДПС України та її територіальних органів, утворених як відокремлені підрозділи. Отже, посада головного бухгалтера ГУ ДПС у Закарпатській області, яку обіймає позивач, не відноситься до керівників структурних підрозділів державних органів.

Представник позивача у судовому засіданні 12 червня 2024 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву від 08.04.2024.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 21 липня 2022 року та станом на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) перебуває на посаді начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку головного бухгалтера Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі ГУ ДПС у Закарпатській області).

На виконання п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №69 супровідним листом №1013/5/07-16-11-01-22 від 31.01.2023 ГУ ДПС у Закарпатській області направило до Адміністрації Державної прикордонної служби України список працівників, передбачених у п. 214 Правил перетинання державного кордону громадянами України по працівниках, у обсязі передбаченому постановою. В п. 49 такого списку зазначена ОСОБА_1 начальник управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку головний бухгалтер ГУ ДПС у Закарпатській області.

23 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до начальника ГУ ДПС у Закарпатській області з доповідною запискою, відповідно до змісту якої просила виключити її посаду зі списку, поданого до Державної прикордонної служби України, як таку, що не підпадає під дію 214 Правил перетинання державного кордону громадянами України. При цьому зазначила, що державним органом є саме Державна податкова служба України, а його структурним підрозділом є Головне управління в області. Відповідно керівниками структурних підрозділів державного органу є лише начальник та заступники Головного управління.

Поряд з цим відповідач не виключив ОСОБА_1 із поданого до органів Державної прикордонної служби України списку.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її право на вільне пересування, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінюючи правомірність оскарженого рішення, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII (далі Закон №3857). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

П. 3 вказаного вище указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Спірні правовідносини виникли з приводу обмеження права перетину позивачем кордону, як особою, на яку поширюється дія п. 214 Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначають Правила, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі Правила) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №69 (далі Постанова №69) до Правил були внесені зміни, якими вказаний нормативно-правовий акт доповнено, в тому числі, п. 214 такого змісту: «У разі введення в Україні воєнного стану члени Кабінету Міністрів України, перші заступники та заступники міністрів, керівники центральних органів виконавчої влади, їх перші заступники та заступники, Державний секретар Кабінету Міністрів України, його перший заступник та заступники, Керівник Апарату Верховної Ради України, його перший заступник та заступники, державні секретарі міністерств, Керівник Офісу Президента України та його заступники, керівники інших допоміжних органів і служб, утворених Президентом України, та їх заступники, Голова Служби безпеки, його перший заступник та заступники, Голова та члени Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Голова та члени Рахункової палати, Голова та члени Центральної виборчої комісії, голови та члени інших державних колегіальних органів, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступники, народні депутати України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини та його представники, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступники, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим та його заступники, голови місцевих держадміністрацій, їх перші заступники та заступники, судді Конституційного Суду України, судді, прокурори, керівники інших державних органів та їх заступники, депутати місцевих рад, а також керівники структурних підрозділів державних органів та органів місцевого самоврядування і працівники, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, керівники державних унітарних підприємств та їх заступники, голова та члени виконавчих органів господарських товариств, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать державі, голова та члени виконавчих органів господарських товариств, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків, у тому числі дочірніх підприємств, мають право перетинати державний кордон на підставі відповідних рішень про службові відрядження.

П. 2 Постанови №69 зобов`язано міністерства, центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, керівників суб`єктів господарювання подати в триденний строк до Адміністрації Державної прикордонної служби списки осіб, передбачених у п. 2-14 Правил, із зазначенням прізвища, імені, по батькові (за наявності) особи, дати народження, займаної посади та в подальшому в разі кадрових змін подавати оновлену інформацію не пізніше наступного дня після прийняття відповідного рішення.

Таким чином, відповідно до Постанов №69 та Правил, відповідач зобов`язаний скласти список, передбачений п. 214 Правил, та направити його до Адміністрації Державної прикордонної служби.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 стверджує, що її посада не відноситься до переліку, визначено п. 214 Правил, оскільки ГУ ДПС у Закарпатській області не є державним органом, а виключно структурним підрозділом державного органу Державної податкової служби України.

Проте суд не може погодитися з такою аргументацією позивача з огляду на наступне.

Визначення поняття «державний орган» відсутнє в Правилах чи Постанові №69. Поряд з цим трактування вказаного поняття законодавець надав в Законі України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII, відповідно до якого таким є орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб`єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю.

З огляду на те, що у вказаному вище законодавчому акті міститься загальне трактування поняття «державний орган» безвідносно до питання запобігання корупції в Україні, сферою регулювання якого є Закон України «Про запобігання корупції», суд вважає за можливе застосувати вказане у ньому визначення й при прийнятті рішення в даній адміністративній справі.

Отже, в розумінні законодавця державним органом є будь-яких орган публічного права безвідносно до наявності чи відсутності статусу юридичної особи та території, на яку поширюються повноваження такого (всю країну чи тільки окрему її адміністративно-територіальну одиницю).

Відповідно до ст. 81 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» №1200 від 18.12.2018 р. утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

П. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018 встановлено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вказане кореспондується також з Положенням про Державну податкову службу України (далі Положення ДПС), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 №3166-VI, систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Статтею 211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, можуть утворюватися в межах граничної чисельності державних службовців та працівників відповідного центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на утримання центрального органу виконавчої влади, ліквідовуватися, реорганізовуватися керівником відповідного центрального органу виконавчої влади як відокремлені підрозділи центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.

Згідно п. 7 Положення ДПС Державна податкова служба України здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» №537 від 19.06.2019 р. утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, серед яких Головне управління ДПС у Закарпатській області.

Наказом Державної податкової служби України №643 від 12.11.2020 затверджено Положення про Головне управління ДПС у Закарпатській області (далі Положення ГУ ДПС).

Так, п. 1 вказаного Положення передбачено, що ГУ ДПС у Закарпатській області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. ГУ ДПС у Закарпатській області забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території Закарпатській області.

Таким чином, з проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють правовий статус та порядку утворення органів виконавчої влади, що реалізують державну податкову політику, суд дійшов висновку, що такі є державними органами незалежно від території, на яку поширюються їх повноваження.

Вищенаведене спростовує твердження позивача, що ГУ ДПС у Закарпатській області є виключно структурним підрозділом державного органу, яким являється Державна податкова служба України.

Суд звертає окрему увагу позивача на те, що правовий статус Державної податкової служби України, згідно із законодавчими нормами, є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. В свою чергу ГУ ДПС у Закарпатській області є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, з огляду на що положення п. 214 Правил поширюються також на керівників структурних підрозділів відповідача.

Відповідно до організаційної структури ГУ ДПС у Закарпатській області, таке складається з окремих структурних підрозділів, серед яких Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку.

Як вбачається з наказу ГУ ДПС у Закарпатській області №78-о від 20.07.2022, ОСОБА_1 з 21 липня 2022 року переведена на посаду начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку головного бухгалтера Головного управління ДПС у Закарпатській області, що являється посадою керівника структурного підрозділу державного органу. Тому з врахуванням вимог п. 2 Постанови №69 відповідач був зобов`язаний подати в триденний строк до Адміністрації Державної прикордонної служби у складі списку осіб, передбачених у п. 214 Правил, відомості щодо ОСОБА_1

Жодних інших аргументів щодо відсутності підстав для включення її зі списку осіб, передбачених у п. 214 Правил, позивач не наводить, а судом таких не встановлено.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ ВП44106694) про про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 17 червня 2024 року.

СуддяР.О. Ващилін