Справа № 380/8142/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

18 червня 2024 року м. Львівсправа № 380/8142/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивачки про усунення недоліків позовної заяви у справі № 380/8142/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:

- відкрити провадження у цій справі;

- визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк звернення до суду у цій справі;

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05 квітня 2019 року ВП № 51707322 про закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження та здійснити виконавчі дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження» та з урахуванням висновків суду у цій справі.

Ухвалою судді від 22 квітня 2024 року визнано неповажними причини пропуску позивачкою строку звернення з позовом до суду, які вказані у позовній заяві; позовну заяву залишено без руху, а особі, що звернулася із позовною заявою, встановлено в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки у спосіб подання до суду, зокрема заяви про поновлення строку звернення з цим позовом до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та наданням доказів на їх обґрунтування.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачка подала до суду, зокрема клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 22 травня 2024 року визнано неповажними причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду, які вказані у клопотанні про поновлення строку звернення до суду; продовжено позивачці встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, визначених ухвалою від 22 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, в частині подання до суду заяви про поновлення строку звернення з цим позовом до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та наданням доказів на їх обґрунтування.

13 червня 2024 року за вх. № 44871 від позивачки через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, яка мотивована таким.

12 лютого 2022 року у межах встановлено строку позивачка подала позов до суду. Однак з 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан. Тож належить ураховувати вплив як на позивачку, так і на працівників суду повітряних тривог, аварійних та стабілізаційних відключень світла. У цій справі саме працівниками суду не надіслано позивачці інформації про судові рішення у двох справах, які прийняті під час дії воєнного стану. Також працівниками суду надано суперечливу інформацію, яку згодом уточнено, та підтверджено реєстрацію двох адміністративних справ. Введення в країні воєнного стану перешкоджало належному функціонуванню судів для надсилання процесуальних документів позивачці, адже позивачка фактично дотрималася вказаних законодавством процесуальних строків. Вважає, що запровадження воєнного стану в країні є поважною причиною для поновлення процесуальних строків, а суворе застосування адміністративним судом процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовною заявою, процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.

Просить суд поновити строк на оскарження постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05 квітня 2019 року ВП № 51707322 про закінчення виконавчого провадження.

Постановляючи цю ухвалу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина друга статті 44 КАС України).

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом оскарження у цій справі є постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05 квітня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 51707322.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до суду у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів та становить десять днів.

Як встановив суд, про порушення своїх прав, свобод чи інтересів оскаржуваною постановою позивачка дізналася 10 лютого 2022 року, а з цим позовом до суду з вимогами про визнання її протиправною та скасування, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, звернулася 15 квітня 2024 року (вх. № 28746 від 15 квітня 2024 року), тобто з пропуском установленого пунктом першим частини другої статті 287 КАС України десятиденного строку більш ніж на два роки.

У своїй заяві про усунення недоліків позовної заяви позивачка вкотре покликається на те, що вперше із позовом до суду про оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження № 51707322 від 05 квітня 2019 року, яка оспорюється у цій справі, вона звернулася до Львівського окружного адміністративного суду 12 лютого 2022 року, тобто у межах встановленого строку, однак ухвалами цього ж суду від 30 червня 2022 року у адміністративних справах № 380/4300/22 та № 380/4302/22 позовну заяву було повернуто позивачці і ці ухвали вона не отримувала.

Суд відзначає, що такі доводи позивачки суд вже оцінив в ухвалах від 22 квітня 2024 року та від 22 травня 2024 року, тому повторно оцінювати їх у цій ухвалі не вважає за необхідне.

Стосовно покликань позивачки на запровадження в Україні воєнного стану суд зазначає таке.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та такий триває й на сьогодні.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

У постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що питання поновлення процесуального строку у разі його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожній конкретній ситуації з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку є у прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожній конкретній ситуації з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій. Під час оцінки поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково належить брати до уваги, зокрема: територіальне розташування суду, порядок його функціонування; місце проживання (перебування) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Суд зазначає, що, незважаючи на введений воєнний стан, безліч поштових відділень в Україні працювали безперебійно.

Львівський окружний адміністративний суд виконував свої повноваження.

А тому позивачка, будучи обізнаною про порушення своїх прав відповідачем не була позбавлена можливості вчасного звернення з відповідним позовом до суду. Отже, можливість звернення позивачки з цим позовом до суду у межах розумних строків залежала виключно від волевиявлення самої позивачки.

Суд відзначає, що за загальним правилом поважними причинами пропуску строку звернення визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборним, та які не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Реалізація позивачкою права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої та з огляду на тривалість строку, який пропущено (більш ніж два роки) зумовлена фактично її власною пасивною поведінкою.

Позивачкою не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Суд також наголошує, що неможливість здійснення процесуальних прав учасником процесу задля визнання підстави поважною причиною пропуску процесуального строку має бути реальною, тобто повинна підтверджуватися належними та допустимими доказами. Наведені ж позивачкою у розглядуваній заяві доводи є необґрунтованими, адже не містять жодного підтвердження доказами, а саме собою покликання на воєнний стан, як вже зазначено вище, не може свідчити про неможливість виконувати процесуальні права та обов`язки вчасно.

Правова позиція стосовно необхідності подання відповідних доказів, які б підтверджували доводи учасника процесу, що внаслідок запровадження державою правового режиму воєнного стану він дійсно був позбавлений можливості вчасного звернення до суду, висловлена Верховним Судом у постановах від 16 травня 2024 року у справі № 120/7838/23, від 05 червня 2024 року у справі № 240/29715/23 та інших, які суд ураховує на підставі вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Отже, суд визнає неповажними причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду, які вказані у заяві про усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд відзначає, що причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду, вказані у позовній заяві, визнані неповажними ухвалою від 22 квітня 2024 року; причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду, вказані у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, визнані неповажними ухвалою від 22 травня 2024 року; цією ухвалою суд визнав неповажними причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду, які вказані у заяві про усунення недоліків позовної заяви.

Отже, оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказані позивачкою у позовній заяві, клопотанні про поновлення строку звернення до суду та заяві про усунення недоліків позовної заяви, визнані судом неповажними, то суд повертає позовну заяву позивачці.

Також суддя роз`яснює позивачці, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє її права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Пунктом другим частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Вказане підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 8ХР2-КММ5-Е823-Е9Х0 від 10 травня 2024 року.

З огляду на наведене суд уважає, що позивачці належить повернути сплачений нею за подання цього позову судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду, які вказані у заяві про усунення недоліків позовної заяви.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії повернути.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн, сплачений відповідно до квитанції № 8ХР2-КММ5-Е823-Е9Х0 від 10 травня 2024 року.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 18 червня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна