Справа № 380/1630/24
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 рокусправа № 380/1630/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2020 по 23.12.2023 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2020 по 23.12.2023 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.

Ухвалою суду від 26.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив вимоги Кодексу законів про працю України, оскільки не виплатив позивачу при звільненні всіх належних йому сум. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі №380/2821/21 військовою частиною НОМЕР_2 15 червня 2021 року було нараховано та виплачено належне позивачу грошове забезпечення в сумі 82370,85 грн. На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року у справі №380/14626/22 військовою частиною НОМЕР_2 23 грудня 2023 року було нараховано та виплачено належне позивачу грошове забезпечення в сумі 124557,01 грн.

Таким чином, позивач вважає, що існують достатні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2020 по 23.12.2023 року.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що оскільки позивач добровільно написав рапорт на здачу справ та посади стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розумінні ч.1 ст. 117 КЗпП є безпідставним.

Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення та повторно нарахованої індексації грошового забезпечення проводилась за рішенням суду, тому факту несвоєчасного розрахунку при звільненні немає.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , що знаходилась у підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира НОМЕР_5 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 23.11.2020 № 199-РС позивача звільнено зі служби, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 18.12.2020 року позивача ОСОБА_1 з 19.12.2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

В день звільнення військова частина НОМЕР_2 зобов`язана була провести з позивачем повний розрахунок, проте відповідач не нарахував та не виплатив індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з чим позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі №380/2821/21 визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця січень 2008 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з врахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року з урахуванням виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду відповідач 15.06.2021 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 82370, 85 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року у справі №380/14626/22 скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №380/14626/22 та прийнято нове, яким визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо ігнорування вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 року по 19.12.2020 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 19.12.2020 року враховуючи вимоги абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

На виконання вказаної постанови суду відповідач 23.12.2023 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 124 557, 01 грн.

Виходячи з наявності підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина перша статті 117 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою вказаної статті.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_4 , що знаходилась у підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 18.12.2020 року позивача ОСОБА_1 з 19.12.2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

15.06.2021 відповідач здійснив виплату позивачу індексації грошового забезпечення (на виконання Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі №380/2821/21) у розмірі 82370,85 грн, тобто з порушенням строку, визначеного у статті 116 КЗпП України.

23.12.2023 року відповідач здійснив виплату позивачу індексації грошового забезпечення (на виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року у справі №380/14626/22) у розмірі 124 557,01 грн, тобто з порушенням строку, визначеного у статті 116 КЗпП України.

Враховуючи те, що позивача звільнено з 19.12.2020, відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 20.12.2020.

Визначаючи період, за який відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у Постанові від 29.01.2024 р. у справі № 560/9586/22, відповідно до якої спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин і після цього.

Період з 20 грудня 2020 року до 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Період з 19 липня 2022 року до 23 грудня 2023 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З огляду на викладене положення, при визначенні середньоденного розміру грошового забезпечення позивача необхідно використовувати календарні дні, а не робочі.

Згідно з довідкою відповідача від 25.01.2021 №268 заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням (жовтень-листопад 2020 року) становила 22203,62 грн. (9134,16грн. +13069,46 грн.) Звідси, середньоденний заробіток позивача становить 363,99грн (22203,62 грн /61 календарний день).

По сумі виплаченої 15.06.2021 позивачу індексації грошового забезпечення у розмірі 82370, 85 грн. суд зазначає наступне.

За період з 20.12.2020 по 15.06.2021 кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 177 календарних днів, отже середній заробіток за цей період становить 64426,23 грн. (363,99 х 177).

По сумі виплаченої 23.12.2023 року позивачу індексації грошового забезпечення у розмірі 124 557,01, 85 грн. суд зазначає наступне.

За період з 20.12.2020 по 18 липня 2022 року кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 575 календарні дні, отже середній заробіток за цей період становить 209294,25 грн. (363,99 х 575).

Враховуючи перевищення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, виходячи з такого.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи № 806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019.

Отже, застосовуючи наведені висновки, суд вказує на те, що істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 124557,01 грн (виплачене грошове забезпечення) / 209294,25 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку по 18.07.2022 включно) *100 = 59,51 %.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню за період з 20.12.2020 по 18.07.2022 включно із врахуванням істотності частки 59,51 % становить: 363,99 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 59,51 % = 216,61 грн; 216,61 грн. * 575 (кількість днів затримки розрахунку) = 124 550,75 грн.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд робить висновок, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу за період з 20.12.2020 по 18.07.2022 у розмірі 124 550,75 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Частиною першою статті 117 КЗпП України у реакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відтак у період після 19.07.2022 р. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 66974,16 грн (363,99 грн. * 184 календарні дні), загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2020 року по 23.12.2023 року становить 191 524,91 грн. (124 550,75 грн. + 66974,16 грн.)

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні в нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2020 по 23.12.2023 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100 - протиправною.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд висновує, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо судового збору, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

адміністративний позов задовольнити частково.

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2020 по 23.12.2023 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 1002.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2020 по 15.06.2021 у розмірі 64426 грн. (шістдесят чотири тисячі чотириста двадцять шість) грн. 23коп.; за період з 19.12.2020 по 23.12.2023 року у розмірі 191524 (сто дев`яносто одна тисяча п`ятсот двадцять чотири) грн 91 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 14.06.2024 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович