Справа № 357/4649/24
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/4649/24
Провадження № 2-а/357/53/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти № 2 батальйону №2 ППП в м.Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП рядового поліції Ткаченко Ірини Ігорівни, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначенимпозовом та просив суд визнати непраконною і скасувати постанову серії ББА № 127190 від 16.03.2024 року якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 гривень, закрити провадження у адміністративній справі.

В обґрунтування позову зазначено, що поліцейським взводу № 2 роти №2 батальйону №2 ППП в м.Біла Церква та Білоцерківського району УПП в Київській області ДПП рядовим поліції Ткаченко І.І. було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України, якою на позивача накладено штраф в розмірі 340,00грн., за те що 16.03.2024 року він, керуючи ТЗ «Skoda Octavia» номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух по тротуару не пов`язаний з виконанням робіт або обслуговуванням торговельних підприємств, які розташовані безпосередньо біля цього тротуару, чим порушив п. 11.13 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач стверджує, що він автомобілем не керував, вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, порушень ПДР він не вчиняв. Позивач вважає винесену постанову незаконною, такою, що винесена всупереч вимогами чинного законодавства, без з`ясування дійсних обставин справи, вказує, що його дружина на їх власному автомобілі «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 їздила в місто зустрічати свою матір, після чого його дружина разом з матр`ю приїхали до будинку по АДРЕСА_1 , де припаркувала автомобіль в ряду автомобілів поблизу тротуару, самі піднялися до квартири де всі разом обідали, та позивач вживав спиртні напої. Через деякий час позивач вийшов до свого автомобіля подивитися як його припаркувала дружина, та коли позивач стояв біля автомобіля під`їхали працівники поліції, запитали чий автомобіль, на що він повідомив, що його. Працівники поліції звинуватили позивача в тому, що нібито він їхав по тротуару та був у стані алкогольного сп`яніння.

Ухвалою судді від 27.03.2024 року відкрито провадження у зазначеній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами ст.286 КАС України, з повідомленням учасників справи.

Представник відповідача Департаменту ПП скористався своїм правом та скерував до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач зазначив, що 16.03.2024р., перебуваючи в екіпажі патрульної поліції, рядовий поліції ОСОБА_2 здійснюючи патрулювання по місту, безпосередньо стала свідком вчинення позивачем вищезазначеного адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 11.13 (Забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1, 26.2 та 26.3 цих Правил). Після зупинки транспортного засобу Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 , на нагрудну боді-камеру Motorola № 477595 в16 год. 31 хв. 08 сек. було зафіксовано, що за кермом вище вказаного транспортного засобу перебував позивач, а також факт руху позивачем по пішохідній зоні зафіксовано на реєстратор 70 mai який знаходився в службовому ТЗ. Також до відзиву додається фотознімок з телефона з якого видно як розташовується автомобіль марки Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , а саме він перебуває за магазинчиком, в свою чергу як вбачається з відео з відеореєстратора 70таі автомобіль був біля бардюри близько десяти метрів вперед зліва від магазину, отже авто перемістилось, тобто було здійснено рух по тротуару. Позивач під час спілкування із працівниками поліції поводив себе незрозуміло, при запитанні поліцейського «...чому по пішохідній зоні рухаєтесь...», позивач надав незрозумілу відповідь, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру Motorola № 477909 на 16 год. 31 хв. 26 сек. та в подальшому в позивача була поведінка, що не відповідає обстановці. Подальші твердження позивача про те, що він не керував авто були надані з метою уникнення адміністративної відповідальності та для затягування розгляду справи. Під-час спілкування із позивачем, останньому було повідомлено причину його зупинки та про фіксацію факту руху на транспортному засобі в якому він перебував за кермом для всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, на що останній продовжував підтримувати свою позицію, що він не керував авто.

В судове засідання позивач та його представник, адвокат Коннова Н.І. не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судовому засіданні представник відповідача ДПП НП України, за довіреністю Сорока К.В. позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис події, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 16.03.2024 року поліцейським взводу № 2 роти №2 батальйону №2 ППП в м.Біла Церква та Білоцерківського району УПП в Київській області ДПП рядовим поліції Ткаченко І.І. було складено постанову серії ББА № 127190 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 340, 00 грн. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 здійснив рух по тротуару, що не пов`язано з виконанням робіт або обслуговуванням торговельних підприємств, які розташовані безпосередньо біля цього тротуару, чим порушив вимоги п. 11.13 Правил дорожнього руху України.

Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, що узгоджується із п. 1.3 Правил, згідно з яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

У п.1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.10 ПДР - проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги. Тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (пункт 5).

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 11.13 ПДР забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог п.п. 26.1-26.3 цих Правил.

Згідно п. 26.3 ПДР, у пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком "Інвалід", якими керують водії-інваліди. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Проте, наведені виключення не стосуються позивача, оскільки транспортний засіб, яким він керував, не застосовувався для виконання робіт або обслуговування торгівельних та інших підприємств, та відсутні позначки розпізнавального знаку "Інвалід" на ТЗ позивача.

З дослідженого судом відеозапису вбачається зафіксований факт вчиненого правопорушення позивачем а саме, знаходження автомобіля на тротуарі, при цьому автомобіль був на бардюрі близько десяти метрів вперед зліва від магазину, а перед цим, зафіксоване переміщення авто. Також, зафіксовано перебування позивача в автомобілі на місці водія. Позивач не надав доказів того, що автомобілем керував та паркував його інший водій.

Як зазначено в пп. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Тому, суд вважає, що матеріали справи містять належні і допустимі докази в підтвердження порушень позивачем вимог п.11.13 ПДР України.

За приписами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 25 червня 2020 року по справі № 520/2261/19, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів в підтвердження своєї позиції про незаконність постанови від 16.03.2024 року, яка є предметом оскарження в даній справі.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення позивачем надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами доведено не було.

Частиною третьою статтею 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На думку суду, відповідачем доведена правомірність своїх дій, а позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Враховуючи викладене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем відповідно до частини другої статті 77 КАС України доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 122 КУпАП та правомірність прийнятого рішення, а тому, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 242-246, 250, 255, 262, 286, 295 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти № 2 батальйону №2 ППП в м.Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП рядового поліції Ткаченко Ірини Ігорівни, Департаменту патульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення надруковано 17.06.2024 року в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. Я. Ярмола