Справа № 380/1932/24
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 рокусправа № 380/1932/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 30000,00 грн щомісячно у зв`язку з виконанням з 15.03.2023 по 30.06.2023 бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 30000,00 грн щомісячно у зв`язку з виконанням з 15.03.2023 по 30.06.2023 бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Ухвалою від 29.01.2024 відкрито провадження у справі. визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у березні 2022 року, ОСОБА_1 , який має військове звання солдат ІНФОРМАЦІЯ_1 був мобілізований до лав Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України. ОСОБА_1 почав проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 з 31 березня 2022 року. Стверджує, що Відповідач протиправно не виплатив ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» як військовослужбовцю, який здійснював бойові (спеціальні) завдання з 15.03.2023 по 30.06.2023 у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у розмірі 30000 гривень щомісяця в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

У період з 15.03.2023 по 30.06.2023 ОСОБА_1 виконував бойові спеціальні завдання виходячи зі специфіки діяльності Державної спеціальної служби транспорту в якій проходив військову службу під час мобілізації, що підтверджується приєднаними до позовної заяви копіями витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 .

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідно до записів Журналу бойових дій 11 окремого колійного батальйону №5дск від 24.02.2023 та бойових розпоряджень 11 окб від 15.03.2023 № БР19, від 25.05.2023 № БР36, від 30.06.2023 № БР44 позивач брав участь у виконанні завдання охорони та оборони залізничних мостів.

Відповідно до абзаців 15-18 пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 виплачується 30000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): … з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями. Жоден з наведених вище об`єктів утримання, охорони та оборони не віднесено до об`єктів критичної інфраструктури, з огляду на що, відповідно до вимог Порядку, підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану немає.

Із 29.09.2023 до Порядку було внесено зміни, відповідно до яких додаткову винагороду у розмірі 30 000 гривень отримують також військовослужбовці, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту). Тобто, з 29.09.2023 перелік об`єктів, за наземну оборону яких виплачується додаткова винагорода на період дії воєнного стану, було розширено та додану об`єкти транспортної інфраструктури, оборону яких здійснюють військові частини та підрозділи Державної спеціальної служби транспорту. До 29.09.2023 підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди не період дії воєнного стану до 29.09.2023 у Відповідача не було.

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2022 № 33 солдат ОСОБА_1 , відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом вважається призначеним до військової частини НОМЕР_1 старшим монтером колій 2 відділення взводу колійних машин 1 колійної роти, з 31.03.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.11.2023 № 331 солдата за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , старшого монтера колій відділення колійних машин взводу колійних машин колійної роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира НОМЕР_2 окремої бригади від 19.11.2023 № 75РС з військової служби в у запас Збройних Сил України відповідно до підпункту «г» (у зв`язку із сімейними обставинами батько дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 24.11.2023 виключено зі списків особового складу частини.

У період служби позивач був задіяний у виконанні наступних бойових завдань.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.03.2023 № 75 солдат ОСОБА_1 вибув у службове відрядження до смт Стара Вижівка Волинської області з 15 березня 2023 року для виконання бойових (спеціальних) завдань.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.05.2023 № 147 солдат ОСОБА_1 вибув у службове відрядження до с. Кам`янобрід Львівської області для виконання бойових (спеціальних) завдань по охороні доручених об`єктів з 25 травня 2023 року до окремого розпорядження.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2023 № 183 солдат за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 прибув зі службового відрядження та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до записів Журналу бойових дій 11 окремого колійного батальйону №5дск від 24.02.2023:

15.03.2023 … На виконання бойового розпорядження 11 окб від 15.03.2023 №БР19 для утримання залізничного мосту на ділянці ЗАБОЛОТТЯ КОВЕЛЬ на 397 км довжиною прогону 45 м (ВИЖВА) прибули 15.03.2023 до АДРЕСА_1 солдат ОСОБА_3 ….;

25.05.2023 … На виконання Бойового розпорядження 11 окб від 25.05.2023 № БР36 проведено заміну особового складу позаштатної зведеної роти охорони та утримання 72 ошвб: … вибули 25.05.2023 з смт. Стара Вижівка Волинської області:… солдат ОСОБА_3 …На виконання Бойового розпорядження 11 окб від 25.05.2023 № БР36 проведено заміну особового складу позаштатної зведеної роти охорони 11 окб: на об`єкт охорони та оборони залізничного моста на 25+943 км через р. ВЕРЕЩИЦЯ між ст. Львів і ст. Мостиська поблизу КАМ`ЯНОБРІД прибули 25.05.2023 до с. Кам`янобрід Львівської області:… солдат ОСОБА_3

30.06.2023 … На виконання Бойового розпорядження 11 окб від 30.06.2023 № БР44 на об`єкт охорони та оборони залізничного моста на 25+943 км через р. ВЕРЕЩИЦЯ між ст. Львів і ст. Мостиська поблизу КАМ`ЯНОБРІД прибув до ст. Кам`янобрід Львівської області солдат ОСОБА_4 , вибув з с Кам`янобрід Львівської області: солдат ОСОБА_3 .

Як вбачається з викладеного вище бойовим розпорядженням 11 окб від 15.03.2023 № БР19 було визначено завдання: утримання залізничного мосту на ділянці ЗАБОЛОТТЯ КОВЕЛЬ на 397 км довжиною прогону 45 м (ВИЖВА).

Бойовим розпорядженням 11 окб від 25.05.2023 № БР36 та від 30.06.2023 № БР44 було визначено завдання охорона та оборони залізничного моста на 25+943 км через р. ВЕРЕЩИЦЯ між ст. Львів і ст. Мостиська поблизу КАМ`ЯНОБРІД.

Позивач стверджує, що у період з 15.03.2023 до 30.06.2023 додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 у розмірі 30000 грн. йому не нараховувалась та не виплачувалася.

Факт не нарахування та не виплати позивачеві додаткової винагороди у розмірі 30000 грн., передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., у вказаний спірний період також підтверджено і представником відповідача у відзиві на позовну заяву.

Позивач, вважаючи протиправною вищенаведену бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті йому додаткової винагороди у розмірі 30000 грн., передбаченої постановою КМУ №168 з 15.03.2023 до 30.06.2023, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає мовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168, пунктом 1 якої було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022р.

До вказаної постанови КМУ №168 від 28.02.2022 неодноразово вносилися зміни та доповнення.

У період, що є предметом даного спору, тобто з 15 березня 2023 року дана постанова КМУ №168 діяла у редакції змін, внесених до неї постановою КМУ №43 від 20.01.2023, які набрали чинності з 21.01.2023р.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 р. № 43«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» були внесені зміни до постанови №168, а саме: пункт 2-1 викладено в такій редакції: «установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень».

На виконання вищезазначених змін, наказом Міністра оборони України від 25.01.2023р. № 44 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 177/39233), який набув чинності з 01.02.2023, внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018(зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260) - доповнено розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

Відповідно до п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

«...30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

- у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

- з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

- із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень...».

При цьому, у зв`язку з введенням в дію наказу Міністра оборони України від 25.01.2023 № 44, Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України розроблено роз`яснення від 11.04.2023 № 423/1932 окремих питань щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого.2022 р. №168.

Згідно з пунктом 6 наведених роз`яснень від 11.04.2023 № 423/1932 «Щодо переліку об`єктів критичної інфраструктури» перелік об`єктів критичної інфраструктури затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.12.2022р. № 1229-рс-ОП «Про затвердження переліку об`єктів критичної інфраструктури (І категорії критичності), які потребують першочергового прикриття від повітряних ударів противника».

Для виконання бойових (спеціальних) завдань з охорони та оборони об`єктів критичної інфраструктури військова частина отримує відповідне бойове розпорядження.

Також і перелік об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду військовими частинами Державної спеціальної служби транспорту, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 № 1833-034 «Про затвердження переліків об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного та особливого періоду».

Поняття об`єкту критичної інфраструктури наведено у п. 13 частини 1статті 1 Закону України «Про критичну інфраструктуру», яким визначено, що об`єкти критичної інфраструктури - це об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам.

А частиною 1 статті 8 вищезазначеного Закону, визначено, що віднесення об`єктів до критичної інфраструктури здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про критичну інфраструктуру» передбачено, що для цілей узгодження дій суб`єктів національної системи захисту критичної інфраструктури формується Реєстр об`єктів критичної інфраструктури (далі - Реєстр). Збирання, узагальнення, попередній аналіз даних щодо об`єктів критичної інфраструктури та пропозиції щодо включення таких об`єктів до Реєстру в межах визначених секторів здійснюються секторальними органами у сфері захисту критичної інфраструктури. Реєстр формується та ведеться уповноваженим органом у сфері захисту критичної інфраструктури України на основі пропозицій суб`єктів національної системи захисту критичної інфраструктури. Після включення об`єкта до-Реєстру секторальні органи у сфері захисту критичної інфраструктури повідомляють про це оператора об`єкта критичної інфраструктури для забезпечення паспортизації та захисту об`єкта критичної інфраструктури відповідно до вимог цього Закону. Порядок ведення Реєстру, включення об`єктів до Реєстру, доступу та надання інформації з нього визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про критичну інфраструктуру» об`єкти критичної інфраструктури - об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про критичну інфраструктуру» реєстр об`єктів критичної інфраструктури - автоматизована система, що містить перелік найбільш важливої для життєдіяльності суспільства та держави критичної інфраструктури, щодо якої встановлюються особливі вимоги із забезпечення її безпеки та стійкості і здійснюється моніторинг їх дотримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про критичну інфраструктуру» віднесення об`єктів до критичної інфраструктури здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок віднесення об`єктів до критичної інфраструктури затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 1109.

В той же час, зазначені вище об`єкти утримання, охорони та оборони не віднесені до об`єктів критичної інфраструктури.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державну спеціальну службу транспорту» серед основних завдань Державної спеціальної служби транспорту є охорона об`єктів національної транспортної системи України в мирний час і в особливий період.

Під об`єктами національної транспортної системи України розуміють сукупність різновидів транспортних засобів та розгалужену інфраструктуру для надання всього комплексу транспортних послуг.

Таким чином, до завдань Державної спеціальної служби транспорту не віднесено охорона та оборона об`єктів критичної інфраструктури.

Отже, із аналізу наведених встановлених обставин у даній справі, а також приписів наведеного чинного законодавства у їх сукупності, слід дійти висновку, що залізничний міст на ділянці ЗАБОЛОТТЯ КОВЕЛЬ на 397 км довжиною прогону 45 м (ВИЖВА) та залізничний міст на 25+943 км через р. ВЕРЕЩИЦЯ між ст. Львів і ст. Мостиська поблизу КАМ`ЯНОБРІД не належать до переліку об`єктів критичної інфраструктури у розумінні Закону України «Про критичну інфраструктуру» та не віднесений до Реєстру об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду військовими частинами Державної спеціальної служби транспорту, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 № 1833-034 «Про затвердження переліків об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного та особливого періоду».

А у відповідності до вимог наказу Міністра оборони України від 25.01.2023р. №44, яким внесені зміни до Порядку №260 на виконання вимог п.2-1 постанови КМУ №168 (у редакції постанови КМУ від 20.01.2023р. №43), який набрав чинності з 01.02.2023, у період дії воєнного стану нарахування та виплата військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за здійснення охорону важливих об`єктів, які не віднесені до об`єктів критичної інфраструктури, не передбачено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що він виконує бойове завдання з охорони та оборони саме об`єкта критичної інфраструктури в умовах воєнного стану є помилковим, спростовуються вище дослідженими судом доказами та нормами чинного законодавства, а відповідно, підстави для виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. щомісячно, передбаченої постановою КМУ №168 з урахуванням змін, внесених постановою КМУ №43 від 20.01.2023р. за спірний період відсутні.

Крім того, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п. 2-1 Постанови КМУ №168 передбачено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Підставою для виплати відповідно до постанови КМУ №168, є саме наказ командира, якому передує документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, яким є один з таких документів:

- бойовий наказ (бойового розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтового журналу) або журнал ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл);

- рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням, військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Згідно до наявних в матеріалах справи копій бойових наказів, позивач участі в бойових діях не приймав, на охорону об`єкту критичної інфраструктури не направлявся (такі докази в матеріалах справи відсутні).

А отже, із наведеного, можна дійти висновку, що підстави для виплати додаткової винагороди позивачеві у спірний період у відповідача були відсутні.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Однак, представник позивача не навів жодних підстав та не надав будь-яких доказів на підтвердження бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачеві додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. щомісячно відповідно до постанови КМУ №168 за спірний період, з урахуванням обставин встановлених судом під час розгляду даної справи та аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства, які позивачем не спростовані.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача у відповідності до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що у даних правовідносинах, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому в адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.

З огляду на викладене та враховуючи, що права та інтереси позивача у даних правовідносинах відповідачем не порушені, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду у розмірі 30000 грн. щомісячно відповідно до постанови КМУ №168 (у редакції постанови КМУ від 20.01.2023р. №43) за спірний період, які є похідними вимогами у даному спорі, також задоволенню не підлягають.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

За правилами ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМорська Галина Михайлівна