Справа № 420/32178/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою Приватного підприємства «Геліос-Ван» (; адреса: вул. Шевченка, 7А, офіс 44, м.Чорноморськ, Одеська область, 68001) до Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП: 44005631; адреса: вул. Лип Івана та Юрія, 21А, м. Одеса, 65078) про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «Геліос-Ван» (сформована в системі «Електронний суд» 20.11.2024 року) до Одеської митниці, в якій представник позивача просить суд:

- визнати противоправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000515/2 від 27.07.2023 року;

- визнати противоправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/001039 від 27.07.2023 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 14147,20 грн. (2147,20 грн. судовий збір та 12000 грн. витрат на правничу допомогу).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.11.2023 року, адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 27.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.07.2023 року позивачем до Одеської митниці було подано електронну митну декларацію № 23UA66U8, а також, на виконання вимог ч. 1 ст. 49, ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, були подані документи, що підтверджують митну вартість товарів посуду столового зі зміцненого скла в асортименті за ціною 22690,91 дол. США і обраний перший (основний) метод її визначення. За результатами митного оформлення МД відповідачем прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/001039 від 27.07.2023 року та рішення про коригування митної вартості № UA500500/2023/000515/2 від 27.07.2023 року. Позивач вважає прийняті відповідачем рішення безпідставними та такими, що порушують встановлений Митним кодексом України порядок визначення митної вартості товару. Так, позивач зазначає, що підставами для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень стали наступні розбіжності: у наданих до митного оформлення документах відсутні відомості щодо вартості упаковки, пакувальних матеріалів та робіт; до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, в якій відсутнє посилання на договір перевезення, а також рахунок на оплату, в якому не зазначені витрати на завантажування та розвантажування вантажу; в експортній митній декларації зазначено умови поставки CIF, а в інвойсі умови поставки FOB; сума в платіжному дорученні не відповідає сумі вказаній в інвойсі. Позивач вважає, що митний орган необґрунтовано послався на те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні відомості щодо вартості упаковки, пакувальних матеріалів та робіт, а також не зазначені витрати на завантажування та розвантажування вантажу, оскільки згідно п. 4.1 контракту № AIME/01-2016 від 24.11.2015 року, на підставі якого здійснювалась поставка, визначено, що ціни на товар, які постачаються на виконання умов вказаного контракту, встановлюються у доларах США та включають вартість упаковки, маркування, тари та навантаження. Оскільки за умовами контракту ціна товару включає в себе вартість пакування та навантаження, то згідно з положеннями пп. «в» п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України вказані витрати не потребують окремого документального підтвердження. Крім того, позивач зазначив, що на підтвердження такої складової митної вартості, як витрати на транспортування, були надані договір про надання транспортно-експедиційних послуг та рахунки на оплату, які містять відомості про вартість вантажно-розвантажувальних робіт, а також у довідці про транспортні витрати зазначена вартість послуг з перевезення і експедиторського обслуговування, номер контейнеру, який перевозиться та номер коносаменту. Щодо тверджень відповідача про те, що в експортній митній декларації зазначено умови поставки CIF, а в інвойсі умови поставки FOB, позивач вказав, що до Одеської митниці був надісланий лист-пояснення від виробника товару, у якому продавець товару надав пояснення щодо заповнення експортної митної декларації, зокрема, продавець товару зазначив, що формат митної декларації, який ним використовується, є єдиним форматом, дозволеним в Об`єднаних Арабських Еміратах та щоб вказати умови FOB в експортній митній декларації, на вказаному офіційному бланку, митний агент продавця використав графу № 48 «Інші зауваження» для підтвердження в експортній митній декларації, що поставка товару здійснювалась на умовах поставки FOB. Щодо тверджень відповідача про те, що сума в платіжному дорученні не відповідає сумі вказаній у інвойсі, позивач вказав, що у платіжному дорученні, наданому митному органу, у графі «Призначення платежу» зазначено передоплату за проформою-інвойс та інвойсом, а також іншими проформою та інвойсом, що стосувалися попередніх митних поставок в межах контракту. Позивач звернув увагу, що вартість товару, який був поставлений, визначена у інвойсі та складає 22690,91 дол. США, саме така сума була вказана декларантом у МД. За таких обставин, позивач вважає, що у поданих підприємством документах відсутні будь-які розбіжності, які б впливали на визначення митної вартості товару, та позивачем до Одеської митниці подані всі, визначені Митним кодексом України, документи, які підтверджують митну вартість товару, задекларовану в митній декларації. Враховуючи, що під час митного оформлення позивачем були заявлені повні та достовірні відомості про митну вартість товарів, то у відповідача відсутні підстави для її коригування і відмови у митному оформлені товару, а також у застосуванні другорядного методу визначення митної вартості товарів.

08.12.2023 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи проти позову, Одеська митниця зазначила, що декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару «Посуд столовий із зміцненого скла» до митниці подано митну декларацію № 23UA66U8 від 27.07.2023 року та для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з МД позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД, а саме: рахунок-проформа (інвойс), зовнішньоекономічний договір (контракт), договір про перевезення, копія митної декларації країни відправлення. Під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з МД, встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000515/2 від 27.07.2023 року, а саме: у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо складової митної вартості товару - вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, в якій відсутнє посилання на договір про перевезення та рахунок на оплату, в якому не зазначені витрати на завантажування та розвантажування вантажу; в копії експортної декларації зазначено умови поставки CIF, в наданому інвойсі умови FOB; сума в платіжному дорученні не відповідає сумі інвойсів. Таким чином, оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) каталоги, специфікації виробника товару; 4) копію митної декларації країни відправлення; 5) висновки про якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 27.07.2023 року позивачем надано прайс-лист, виписку з рахунку, оборотно-сальдову відомість, лист виробника та надісланий лист з повідомленням, що витребувані документи надаватися не будуть. Отже, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з МД містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. У відношенні товарів митним органом застосовано резервний метод, з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів у максимально наближений до митного оформлення час, експорту в Україну з тієї ж країни та аналогічним комерційним умовам, є більшим, у зв`язку з вищевикладеним, Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000515/2 від 27.07.2023 року. В рішенні про коригування митної вартості наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю. Таким чином, відповідач вважає, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару № UA500500/2023/000515/2 від 27.07.2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/001039 від 27.07.2023 року діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову. Також, відповідач вважає, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 12000 грн. становить 4,47 прожиткові мінімуми на працездатних осіб з 1 січня 2023 року, або 1,79 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 296,59 годин роботи, отже, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 12000 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності.

08.12.2023 року представником відповідача подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

12.12.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому представник позивача посилається на аналогічні доводи, які викладені в позовній заяві. Представник позивача зазначає, що у поданих ПП «Геліос-Ван» документах відсутні будь-які розбіжності, які б впливали на визначення митної вартості товару, та позивачем до Одеської митниці подані всі, визначені Митним кодексом України, документи, які підтверджують митну вартість товару, задекларовану у митній декларації.

Ухвалою суду від 17.06.2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 24.11.2015 року між ПП «Геліос-Ван» (покупець) та ARK International Middle East LLC (Об`єднані Арабські Емірати, продавець) укладено контракт № AIME/01-2016 (а.с.41-49 т.1).

Відповідно до п. 1.1 Контракту, продавець зобов`язується продати, а покупець купити та прийняти від продавця товар за номенклатурою, у кількості та за цінами, зазначеними в інвойсі та/або специфікації у вигляді додатка до цього контракту. На кожну поставку оформляється окремий інвойс та/або специфікація, яка є невід`ємною частиною цього контракту.

Згідно п. 3.1 Контракту, відвантаження товару здійснюється на умовах FOB Інкотермс 2020. Умови поставки FOB Дубаї.

Пунктом 4.1 Контракту передбачено, що ціни на товар, що поставляється за цим контрактом, встановлені в доларах США та включають вартість упаковки, маркування, тари та навантаження.

27.07.2023 року декларантом ПП «Геліос-Ван» подано до митного органу електронну митну декларацію № 23UA66U8 щодо товару:

- № 1 посуд столовий із зміцненого скла: кухлі - 76440 шт., набори кухлів - 450 шт., торгівельна марка «Luminarc», всього 76890 шт., виробник «ARC Middle East L.L.C.», країна виробництва AE, умови поставки FOB, відомості про вартість 998831,44 грн. (перший метод визначення митної вартості (за ціною контракту)) (а.с.156-157 т.1).

Разом з митною декларацією декларантом було подано, зокрема: пакувальний лист від 10.06.2023 року; інвойс № 29048755 від 10.06.2023 року; проформа інвойс № 20049172 від 23.05.2023 року; коносамент № 228304282 від 26.06.2023 року; автотранспортна накладна № 114657 від 26.07.2023 року; сертифікат про походження товару № 3121784 від 14.06.2023 року; платіжна інструкція в іноземній валюті № 49 від 13.06.2023 року; рахунки на оплату №№ 81 від 23.06.2023 року; довідка про транспортні витрати від 23.06.2023 року; контракт № AIME/01-2016 від 24.11.2015 року та Додаткові угоди до нього; договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 0905-Т/20 від 11.12.2020 року; акт зважування від 27.07.2023 року; експортна митна декларація № 201- від 10.06.2023 року (а.с.161-213 т.1).

Під час контролю митної вартості митним органом встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо складової митної вартості товару - вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, в якій відсутнє посилання на договір про перевезення та рахунок на оплату, в якому не зазначені витрати на завантажування та розвантажування вантажу; в копії експортної декларації зазначено умови поставки CIF, в наданому інвойсі умови FOB; сума в платіжному дорученні не відповідає сумі інвойсів.

З огляду на викладене, митним органом запропоновано декларанту надати додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, каталоги, специфікації фірми виробника товару, копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову.

Повідомленням від 27.07.2023 року № 147 позивачем надано митному органу пояснення щодо відсутності розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, а також направлено митному орану: прайс-лист від 01.05.2023 року; виписку по рахунку від 13.06.2023 року; оборотно-сальдову відомість по рахунку № 632 за період з 01.01.2023 року до 24.07.2023 року; переклад стр. 3 інвойсу № 29048755 від 10.06.2023 року; лист виробника товару від 22.01.2020 року (а.с.214-228 т.1).

27.07.2023 року Одеською митницею прийнято рішення № UA500500/2023/000515/2 про коригування митної вартості товарів, яким скориговано митну вартість товарів та визначено за резервним методом, а саме 0,5527 доларів США за одиницю, загальна сума 42497,10 доларів США (а.с.231-232 т.1).

Підставою для коригування митної вартості відповідачем зазначено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

В рішенні вказано, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо складової митної вартості такої, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Також, в рішенні зазначено, що до митного оформлення надано довідку про транспорті витрати, в якій відсутнє посилання на договір про перевезення, та рахунок на оплату, в якому не зазначені витрати на завантаження та розвантаження вантажу.

Крім того, митний орган в рішенні про коригування митної вартості послався на те, що в копії експортної декларації зазначено умови поставки CIF, а в наданому інвойсі умови FOB.

Підставою для коригування митної вартості відповідачем також зазначено, що сума в платіжному дорученні не відповідає сумі інвойсів.

В рішенні про коригування митної вартості відповідач вказав, що декларанту було запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, каталоги, специфікації фірми виробника товару, копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову, та 27.07.2023 року позивачем надано прайс-лист, виписку з рахунку, оборотно-сальдову відомість, лист виробника та надісланий лист з повідомленням, що витребувані документи надаватись не будуть.

Таким чином, відповідач в рішенні про коригування митної вартості зазначив, що в наданих документах наявні розбіжності та не подані документи згідно з переліком і відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України.

Згідно рішення про коригування митної вартості, з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що рівень митної вартості є більшим, а саме: по товару № 1 2,113 дол. США/кг (МД від 30.06.2023 року № UA500500/2023/22553), ніж заявлено декларантом 1,358 дол. США/кг.

У зв`язку з прийняттям Одеською митницею вказаного рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/001039 від 27.07.2023 року (а.с.233 т.1).

Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів і карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі МК України) заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

За правилами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 МК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Суд зазначає, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судами статей 53, 54 МК України у подібних правовідносинах, зокрема, але не виключно, у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 820/140/18, від 19 лютого 2019 року у справі № 814/1888/16, від 17 січня 2023 року у справах №№ 0440/5532/18, 160/7901/18, від 14 вересня 2023 року у справі № 817/1799/16, від 31 січня 2024 року у справі № 821/189/18, від 15 лютого 2024 року у справах №№ 815/5838/17, 640/29559/20.

Проте, в оскаржуваному рішенні відповідача не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару, зокрема, не вказано, які саме складові митної вартості є непідтвердженими.

З оскаржуваного рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості товару не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості на підставі поданих документів позивачем за ціною контракту.

Так, витребовуючи у позивача додаткові документи та доходячи висновку про неможливість розмитнення товару позивача за ціною договору, відповідач в оскаржуваному рішенні вказав, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Однак, відповідач у рішенні про коригування митної вартості жодним чином не обґрунтовував вказаний висновок.

В рішенні відповідача відсутні посилання, які саме складові заявленої позивачем митної вартості є непідтвердженими, на думку відповідача.

Також, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач вказав на те, що декларантом подано не всі витребувані документи для підтвердження митної вартості.

Водночас, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Проте, у спірному випадку відповідач жодним чином не обґрунтував, в чому полягає недостатність наданих позивачем документів.

Так, ПП «Геліос-Ван» подано до митного органу електронну митну декларацію №23UA66U8 від 27.07.2023 року щодо товару: посуд столовий із зміцненого скла: кухлі - 76440 шт., набори кухлів - 450 шт., торгівельна марка «Luminarc», всього 76890 шт., виробник «ARC Middle East L.L.C.», країна виробництва ОAE.

В МД визначено, що загальна сума товару за рахунком складає 22690,91 дол. США.

Визначена в МД ціна товару відповідає ціні товару, яка вказана в наданих до митного оформлення проформі інвойсі № 20049172 від 23.05.2023 року та інвойсі № 29048755 від 10.06.2023 року і складає 22690,91 дол. США.

Також, у спірному випадку до митної вартості позивачем додані транспортні витрати: транспортні витрати, пов`язані з морським перевезенням, плата експедитора за межами України на суму 93908,16 грн.; транспортні витрати, пов`язані з перевезенням річковим транспортом, компенсація вартості послуг вантажно-розвантажувальних робіт, виконаних нерезидентом за межами України, плата експедитору за межами України на суму 75148,47 грн.

На підтвердження понесених транспортних витрат позивачем митному органу надано: договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів № 0905-Т/20 від 11.12.2020 року, який укладений між позивачем та ТОВ «Глобал Оушен Лінк», а також рахунки на оплату №№ 81 від 23.06.2023 року, довідку про транспортні витрати від 23.06.2023 року.

Загальна митна вартість склала 998831,44 грн. (загальна сума товару за рахунком складає 22690,91 дол. США. за курсом 36,5686 = 829774,811 грн., транспортні витрати: 93908,16 грн.; 75148,47 грн.).

Посилаючись на наявність розбіжностей у поданих позивачем до митного оформлення документах, відповідач зазначив, що:

- у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо складової митної вартості - вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

- до митного оформлення надано довідку про транспорті витрати, в якій відсутнє посилання на договір про перевезення, та рахунок на оплату, в якому не зазначені витрати на завантаження та розвантаження вантажу;

- в копії експортної декларації зазначено умови поставки CIF, а в наданому інвойсі умови FOB;

- сума в платіжному дорученні не відповідає сумі інвойсів.

Суд не може погодитись з висновком митного органу щодо наявності розбіжностей у поданих позивачем до митного оформлення документах та вважає, що вказані відповідачем обставини не можуть бути підставою для коригування митної вартості товару у спірному випадку у бік збільшення, з огляду на викладене.

Що стосується витрат на упаковку або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, а також витрат на завантаження товару, суд зазначає наступне.

Так, згідно пп. «в» п. 1, п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Тобто, у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, а також і витрат на навантаження, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

До митного оформлення декларантом подано контракт від 24.11.2015 року № AIME/01-2016, укладений між ПП «Геліос-Ван» (покупець) та ARK International Middle East LLC (Об`єднані Арабські Емірати, продавець), відповідно до п. 1.1 Контракту, продавець зобов`язується продати, а покупець купити та прийняти від продавця товар за номенклатурою, у кількості та за цінами, зазначеними в інвойсі та/або специфікації у вигляді додатка до цього контракту. На кожну поставку оформляється окремий інвойс та/або специфікація, яка є невід`ємною частиною цього контракту.

Згідно п. 3.1 Контракту, відвантаження товару здійснюється на умовах FOB Інкотермс 2020. Умови поставки FOB Дубаї.

Пунктом 4.1 Контракту передбачено, що ціни на товар, що поставляється за цим контрактом, встановлені в доларах США та включають вартість упаковки, маркування, тари та навантаження.

Тобто, у спірному випадку вартість упаковки, маркування, тари та навантаження включаються в ціну товару, що прямо передбачено умовами контракту.

Суд наголошує, що у спірному випадку не є важливим, які витрати на упаковку, маркування, тару та навантаження сплачені постачальником товару, оскільки, враховуючи умови зовнішньоекономічного контракту, вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

У спірному випадку у фактурну вартість товару вже включені витрати на упаковку, маркування, тару та навантаження, тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.

Додаткові витрати на упаковку, маркування, тару та навантаження товару позивач не поніс, а тому, посилання відповідача на неможливість перевірити правильність визначення митної вартості самого товару є безпідставними.

Щодо наданих до митного оформлення транспортних документів, суд зазначає наступне.

Так, разом з митною декларацією декларантом було подано договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів № 0905-Т/20 від 11.12.2020 року, який укладений між позивачем та ТОВ «Глобал Оушен Лінк», а також рахунки на оплату №№ 81 від 23.06.2023 року, довідка про транспортні витрати від 23.06.2023 року.

Досліджуючи надані документи щодо транспортних витрат, судом встановлено, що у рахунку на оплату № 019580 від 23.06.2023 року визначена вартість вантажно-розвантажувальних робіт, яка складає з ПДВ 16455,87 грн.

Таким чином, посилання відповідача на те, що в рахунках на оплату не зазначені витрати на розвантаження вантажу спростовуються змістом наданих митному органу та суду рахункам.

Що стосується посилань відповідача на те, що до митного оформлення надано довідку про транспорті витрати, в якій відсутнє посилання на договір про перевезення, суд вважає вказані посилання відповідача безпідставними та такими, що жодним чином не впливають на визначення митної вартості товару у спірному випадку, оскільки до митного оформлення надано коносамент, договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів, рахунки на оплату, а також довідка про транспортні витрати, яка містить дані контейнера (номер), дані коносамента та дані покупця.

Що стосується посилань відповідача на те, що сума в платіжному дорученні не відповідає сумі інвойсів, суд зазначає наступне.

Так, в наданих до митного оформлення проформі інвойсі № 20049172 від 23.05.2023 року та в інвойсі № 29048755 від 10.06.2023 року ціна товару складає 22690,91 дол. США, яка відповідає даним МД.

Також, до митного оформлення була надана платіжна інструкція в іноземній валюті № 49 від 13.06.2023 року на суму 23765,79 дол. США.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що у вказаній платіжній інструкції визначено, що оплата проводиться не лише за спірними у даній справі проформою інвойсом № 20049172 від 23.05.2023 року та інвойсом № 29048755 від 10.06.2023 року, а і за іншими рахунками (проформа інвойс № 20048620 від 23.05.2023 року та інвойс № 29048756 від 10.06.2023 року).

В свою чергу, на підтвердження обставин того, що ціна спірної поставки товару складала 22690,91 дол. США (за курсом 36,5686 = 829774,811 грн.) позивачем митному органу та до суду надано оборотно-сальдову відомість по рахунку підприємства 632 за 01.01.2023-24.07.2023 року, з якої чітко вбачається, що на підставі проформи інвойсу № 20049172 від 23.05.2023 року позивачем сплачено своєму контрагенту 829774,82 грн.

Таким чином, митному органу були надані документи для митного оформлення, що містять дані щодо понесених витрат позивачем щодо оплати товару, які відповідають даним МД.

Що стосується посилань відповідача на те, що в копії експортної декларації зазначено умови поставки CIF, а в наданому інвойсі умови FOB, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3.1 Контракту від 24.11.2015 року № AIME/01-2016, відвантаження товару здійснюється на умовах FOB Інкотермс 2020. Умови поставки FOB Дубаї.

Аналогічна інформація наведена в проформі інвойсі № 20049172 від 23.05.2023 року та в інвойсі № 29048755 від 10.06.2023 року (FOB Дубаї).

В митній декларації від 27.07.2023 року № 23UA66U8 умови поставки також визначені FOB.

Водночас, відповідач посилається на те, що в експортній митній декларації № 201- від 10.06.2023 року умови поставки визначені CIF.

Так, досліджуючи експортну митну декларацію № 201- від 10.06.2023 року, судом встановлено, що в п. 25 цієї ЕМД дійсно визначені умови поставки CIF.

Поряд з цим, суд враховує, що позивачем до митного органу був наданий лист постачальника від 22.01.2020 року та переклад до нього, в якому постачальником ARK International Middle East LLC вказано про те, що використаний ними формат митної декларації є єдиним форматом, дозволеним в Об`єднаних Арабських Еміратах, та постачальник не може змінювати цей офіційний бланк, в тому числі, графу 25, а тому, щоб вказати умови FOB в експортній декларації використовується графа 48 (інші зауваження).

Суд вважає, що цей лист постачальника та дані графи 48 ЕМД безпідставно не були враховані митним органом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Судом встановлено, що дійсно дані п. 48 ЕМД містять умови поставки FOB, що відповідає даним щодо умов поставки, які наведені в контракті, інвойсах та МД.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за умовами Інкотермс 2020 FOB (Free Оn Board франко-борт (назва порту відвантаження)), продавець зобов`язується доставити товар до судна та завантажити його на борт, він забезпечує всю логістику, включаючи навантаження на судно, та оплачує її від моменту навантаження до перевалки контейнера за борт корабля, продавець передає права на вантаж, коли контейнер перетинає борт судна, після цього за вантаж відповідає покупець, він також має зафрахтувати місце для товару та сплатити всі наступні витрати.

Тобто, FOB всі локальні витрати на території постачальника до моменту навантаження на борт судна, після цього відповідальність за вантаж та витрати на нього покладаються на вантажоодержувача.

В свою чергу, CIF (Cost, Insurance and Freight вартість, страхування та фрахт (назва порту призначення)) це, по суті, правила FOB, за винятком того, що за морський фрахт та оформлення страхового поліса відповідальний відправник вантажу, він також зобов`язується зробити експортну декларацію, доставити контейнер у порт, сплатити вантажно-розвантажувальні роботи, страхування, навантаження на борт судна, а також морський фрахт до порту призначення, фінансова відповідальність вантажоодержувача починається в момент прибуття судна до порту призначення сюди входить вивантаження, розмитнення, митне очищення та доставка по території країни експорту

Таким чином, CIF за транспорт платить продавець, якщо FOB за транспорт платить покупець.

Різниця між ціною CIF та ціною FOB дорівнює вартості доставки до порту призначення.

У спірному випадку до митної вартості позивачем додані транспортні витрати: транспортні витрати, пов`язані з морських перевезенням, плата експедитора за межами України на суму 93908,16 грн.; транспортні витрати, пов`язані з перевезенням річковим транспортом, компенсація вартості послуг вантажно-розвантажувальних робіт, виконаних нерезидентом за межами України, плата експедитору за межами України на суму 75148,47 грн.

Тобто, митна вартість товару позивачем визначена за умовами FOB, що відповідає умовам укладеного контракту, що повністю спростовує доводи відповідача.

Що стосується посилань відповідача на те, що митним органом було здійснено порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, що міститься в ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що рівень вартості товару значно нижчий від рівня митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, суд зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Обставина, що подібний товар розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору. Отже, митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості у т.ч. за резервним методом визначення митної вартості, що не було зроблено митницею у спірному рішенні, в порушення норм законодавства з державної митної справи.

Висновки суду відповідають усталеній практиці Верховного Суду у даній категорії справ (зокрема, але не виключно, постанови 07 серпня 2018 року у справі № 815/3400/17, від 23 квітня 2019 року у справі № 810/1479/16, від 11 лютого 2021 року у справі № 826/8228/16, від 10 червня 2021 року у справі № 815/6854/17, від 15 червня 2021 року у справі № 804/2584/16, від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18).

Крім того, вирішуючи дану справу, суд враховує, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для застосування резервного метода визначення митної вартості у спірному випадку (шостого методу).

Так, відповідач не навів у рішенні про коригування митної вартості товару інформації щодо товару, з яким здійснюється порівняння, та пояснень щодо самих коригувань.

У спірному рішенні про коригування митної вартості товару митним органом не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості.

Таким чином, враховуючи, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню, адже відповідачем всупереч вимог ч. 2 ст.77 КАС України не доведена його законність та обґрунтованість.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови, то суд вважає, що така вимога також підлягає задоволенню, як похідна, позаяк саме на підставі рішення про коригування митної вартості відповідачем була прийнята оскаржувана картка відмови.

Отже, позовні вимоги ПП «Геліос-Ван» є такими, що підлягають задоволенню, а доводи відповідача суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи висновки суду про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Частиною 9 статті 139 КАС України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто, не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката

У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У п. 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У даній справі позивач просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу у сумі 12000 грн.

На підтвердження понесених витрат позивач надав до суду:

- договір № 24 від 21.10.2021 року про надання правової допомоги, укладений ПП «Геліос-Ван» та АО «Едвайзерс»;

- додаткову угоду № 41 від 08.11.2023 року, в якій визначено, що виконавець приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу по представництву інтересів замовника в суді щодо оскарження рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000515/2 від 27.07.2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/001039 від 27.07.2023 року, а також визначено, що вартість послуг складає 12000 грн.;

- акт прийому-передачі наданих послуг від 12.12.2023 року на суму 12000 грн., згідно якого надані наступні послуги: проведення консультації з замовником, погодження правової позиції, підготовка та подача позовної заяви, ознайомлення з відзивом на позовну заяву, підготовка та подача відповіді на відзив, підготовка та подача клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (акту прийому-передачі наданих послуг).

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 12000 грн. становить 4,47 прожиткові мінімуми на працездатних осіб з 1 січня 2023 року, або 1,79 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 296,59 годин роботи, отже, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 12000 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності.

Досліджуючи питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що вартісна оцінка дій адвоката щодо проведення консультації з замовником, погодження правової позиції, щодо підготовки та подачі позовної заяви, ознайомлення з відзивом на позовну заяву, щодо підготовки та подачі відповіді на відзив, підготовки та подачі клопотання про долучення до матеріалів справи акту прийому-передачі наданих послуг, та визначений розмір гонорару не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності.

На підставі наведеного у сукупності, з огляду на зміст та обсяг робіт проведених адвокатом під час розгляду справи в суді, а саме надання консультації та складання позовної заяви, відповіді на відзив, пов`язаність витрат на послуги адвоката з розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, обґрунтованість визначення розміру гонорару, значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7000 грн.

На підставі ч. 1 ст.139 КАС України, суд покладає ці витрати на відповідача у сумі 7000 грн. з їх відшкодуванням позивачу.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства «Геліос-Ван» (; адреса: вул. Шевченка, 7А, офіс 44, м. Чорноморськ, Одеська область, 68001) до Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП: 44005631; адреса: вул. Лип Івана та Юрія, 21А, м.Одеса, 65078) про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови задовольнити.

Визнати противоправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000515/2 від 27.07.2023 року.

Визнати противоправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/001039 від 27.07.2023 року.

Стягнути з Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005631) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Геліос-Ван» (; адреса: вул. Шевченка, 7А, офіс 44, м. Чорноморськ, Одеська область, 68001) витрати зі сплати судового збору у сумі 2147(дві тисячі сто сорок сім)грн. 20коп. та 7000(сім тисяч)грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян