Справа № 420/17645/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 червня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» (директора Карелі О.П.) за вхід. №23586/24 від 17.06.2024 року про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ на проведення фактичної перевірки від 30.05.2024 № 5412-п;

визнати протиправними дії посадових осіб ТУ ДПС в Одеській області ОСОБА_4, ОСОБА_1 та посадової особи ДПС України ОСОБА_2 щодо проведення фактичної перевірки ТОВ «ОРІОН ТОБАККО», результати якої оформлені Актом «Про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу тютюнових виробів а також тютюнової сировини, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС» № 23766/15-32-09-01-03/43959001 від 05.06.2024.

визнати протиправним та скасувати Акт «Про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу тютюнових виробів а також тютюнової сировини, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС» № 23766/15-32-09-01-03/43959001 від 05.06.2024.

Ухвалою суду від 18.06.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

17.06.2024 року за вхід. №23586/24 від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» (директора Карелі О.П.) надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

забезпечити позов шляхом заборони Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області та Державній податковій службі України вчиняти дії, спрямовані на прийняття рішень(розпоряджень), які призводять до зупинення/анулювання ліцензії, що була видана ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» на виробництво тютюнових виробів (реєстраційний №00016 від 08 листопада 2021 року) на підставі Акту від 05.06.2024 №23766/15-32-09-01-03/43959001 - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

забезпечити позов шляхом заборони Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області та Державній податковій службі України вчиняти дії, спрямовані на прийняття рішень(розпоряджень), які призводять до зупинення/анулювання ліцензії, що була видана ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» на право оптової торгівлі тютюновими виробами (реєстраційний №00033 від 22 листопада 2021 року) на підставі Акту від 05.06.2024 №23766/15-32-09-01-03/43959001 - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Подана заява обґрунтована тим, що відповідно до приписів статті 1 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР встановлено, що анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.

В свою чергу, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності позивача є: « 12.00. Виробництво тютюнових виробів».

Вказане вище свідчить про те, що можливість здійснення ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» господарської діяльності безпосередньо залежить від наявності відповідних ліцензій, анулювання яких призведе до зупинення господарської діяльності підприємства.

Без діючих ліцензій ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» не зможе тютюн ані виробити в сигарети, ані реалізувати.

Отже, у разі анулювання ліцензій, діяльність ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» по виробництву та ввезенню закуповуваного товару (імпорту) може бути повністю зупинена, що в свою чергу спричинить негативні та невідворотні наслідки для ділової репутації ТОВ «ОРІОН ТОБАККО»

Анулювання ліцензій Товариства, завдасть збитків не лише самому позивачу, але і державі.

З огляду на специфіку закуповуваних товарів та майже відсутність їх на ринку України, пошук нових контрагентів займе значну кількість часу, а враховуючи воєнний стан на території України, компанії - нерезиденти не бажають працювати із новими покупцями через сумніви у платоспроможності, введені тимчасові заборони щодо здійснення валютних переказів та проблеми із логістикою.

Оскільки, виробництво тютюнових виробів є видом діяльності, для здійснення якого обов`язковою умовою є наявність ліцензії на право виробництва тютюнових виробів, її анулювання призведе до повної зупинки діяльності підприємства без будь-якої можливості отримувати дохід навіть для виплати заробітної плати працівникам та обслуговування обладнання.

Крім того, Товариство при анулюванні відповідної ліцензії не зможе здійснити переробку вже розмитненого та ввезеного товару, наслідком чого стане його псування та втрату доходу підприємством та податків державою.

Таким чином, анулювання наявних у позивача ліцензій, призведе до реальних наслідків неможливості виготовлення товарів та здійснення імпорту тютюну та матеріалів для виробництва тютюнових виробів.

Таким чином, безпринципні дії контролюючого органу спрямовані на знищення малого і середнього бізнесу, під які, нажаль, потрапило і ТОВ «ОРІОН ТОБАККО», не принесуть користі ані державі, ані податковому органу, ані ТОВ «ОРІОН ТОБАККО».

Крім того, результатом може стати повне зупинення господарської діяльності Товариства, що призведе до значних збитків.

Також представник зазначає, що відповідна ліцензія видана на певний строк, а можливі подальші судові спори щодо відновлення порушених прав позивача, фактично можуть в результаті призвести до ситуації, коли їх судовий розгляд завершиться після спливу строку дії відповідної ліцензії, що була видана на строк до 08.11.2026 та 22.11.2026, тобто поновлення прав позивача стане унеможливленим взагалі, у зв`язку зі спливом строку, на який видана ліцензія, поки в судовому порядку буде вирішуватись питання чи відповідають дійсності висновки, викладені в Акті №23766/15-32-09-01-03/43959001, про анулювання ліцензії, чи правомірними та обґрунтованими є дії відповідачів у цій справі.

Отже, враховуючи викладені вище обставини та висновки у їх сукупності, анулювання ліцензій ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» може призвести до реального та повного зупинення господарської діяльності та матиме негативні наслідки, зокрема, у вигляді втрати прибутку, неможливості виплати заробітної плати, неможливості відновити господарську діяльність, у зв`язку з понесеними збитками, втратою зв`язків як з постачальниками сировини, так і з покупцями готової продукції.

Вказані негативні наслідки, навіть в разі вирішення спору на корить позивача, неможливо буде усунути одночасно, а для їх поновлення необхідно буде в майбутньому докласти значних зусиль, проте такі зусилля можливо взагалі будуть неефективними.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суддя виходить з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 та ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Зазначений принцип отримав подальше закріплення у нормах судоустрійного і процесуального законодавства.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

При розгляді даної справи судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 11.01.2023 року у справі №640/10679/22, якою касаційну скаргу Державної податкової служби України залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року - без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Табако Дім» про забезпечення позову задоволено.

Заборонено Державній податковій службі України приймати розпорядження щодо анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Табако Дім» на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті), реєстраційний №00013, дата реєстрації 07.06.2021 до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Предметом спору у справі №640/10679/22 є визнання протиправним та скасування наказу №358 від 29.06.2022 «Про проведення фактичної перевірки» ТОВ «Табако Дім».

Вказані правові висновки враховані і Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 02.04.2024 року у справі №320/4183/24 при розгляді апеляційної скарги на Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року про забезпечення позову шляхом заборони Державній податковій службі України вчиняти дії, спрямовані на прийняття рішень, які призводять до зупинення/анулювання ліцензії, що була видана ТОВ «ТАБАКО ДІМ» на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті) (реєстраційний №00013 від 07 червня 2021 року) на підставі Акту від 22.01.2024 №689/07-16/09/43873464 та Акту від 22.01.2024 №4568/Ж5/26-15-09-01/43873464 - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Відповідно до вимог частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, позов, згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Водночас, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Отже, у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Водночас, суд звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Перевіряючи обґрунтованість заяви Позивача на наявність передбачених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, суд враховує, що за правилами ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також із зазначенням висновку про те, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

У постанові від 25 березня 2020 року у справі №240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі №640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у ч. 2 ст. 150 КАС України.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Судв звертає увагу, що згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову заборони Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області та Державній податковій службі України вчиняти дії, спрямовані на прийняття рішень(розпоряджень), які призводять до зупинення/анулювання ліцензій, що були видані ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» на виробництво тютюнових виробів (реєстраційний №00016 від 08 листопада 2021 року та №00033 від 22 листопада 2021 року) на підставі Акту від 05.06.2024 №23766/15-32-09-01-03/43959001 - до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Позивачем до заяви про забезпечення позову надано контракт №2022-2803 від 28.03.2022 року укладений між «Oasis Exim FZ-LLC» (ОАЕ) як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТАБАКО» про купівлю всього асортименту комплектуючих, що використовуються у виробництві сигарет.

Також, до заяви про забезпечення позову були надані Електронні митні декларації та відповідні інвойси, а саме:

UA500500/2022/025483 від 01.08.2022 року про поставку тютюну нарізаного для куріння (інвойс О/ОТ/015 від 29.07.2022);

UA500500/2022/028390 від 19.08.2022 року про поставку тютюну нарізаного для куріння (інвойс О/ОТ/017 від 09.08.2022);

UA500500/2022/028486 від 20.08.2022 року про поставку тютюну нарізаного для куріння (інвойс О/ОТ/018 від 19.08.2022)

Також надані листи від 09.08.2022 року та від 19.08.2022 року, якими підтверджено, що вказаний товар прибув до м. Одеса та належить ТОВ «ОРІОН ТАБАКО».

Відповідно до ст. 3 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон України №481/95-ВР) ліцензії на виробництво тютюнових виробів видаються лише суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які на момент подання заяви про видачу ліцензії є власниками або на інших не заборонених законодавством підставах володіють та/або користуються приміщеннями та обладнанням, що забезпечують повний технологічний цикл виробництва тютюнових виробів, включаючи виготовлення тютюнової суміші, сигаретні цехи, за умови, що використання для виробництва таких приміщень та обладнання здійснює тільки один суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Ліцензії на право виробництва пального видаються, анулюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Розпорядження про анулювання ліцензії приймається, зокрема, на шістнадцятий робочий день з дня, наступного за днем вручення суб`єкту господарювання акта, що є підставою для анулювання ліцензії.

Таким чином, встановлення в Актах обставини порушення вимог Закону України №481/95-ВР є правовою підставою для прийняття контролюючим органом розпорядження про анулювання ліцензії на виробництво тютюнових виробів (сигарети з фільтром в асортименті).

Згідно ст. 1 Закону № 481/95-ВР анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії. Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Судом встановлено, що виробництво ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» атестоване органом оцінки відповідності «АЄС СТАНДАРТ» - атестат виробництва від 07.10.2021 №UA.1О305.02897-21 на виробництво тютюнових виробів відповідно до ДСТУ ГОСТ 3935:2004 «Сигарети. Загальні технічні умови» (термін дії з 07.10.2021 р. по 06.10.2026).

В свою чергу, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності позивача є: « 12.00. Виробництво тютюнових виробів».

Вказане вище свідчить про те, що можливість здійснення ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» господарської діяльності безпосередньо залежить від наявності відповідних ліцензій, анулювання яких призведе до зупинення господарської діяльності підприємства.

На підставі наказу від 16.05.2024 №1, станом на 16.05.2024 р. комісією ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» в присутності представників Головного управління ДПС в Одеській області було проведено зняття залишків тютюнової сировини, яка отримана згідно ВМД від 01.08.2022 №UA500500/2022/025483, від 19.08.2022 №UА500500/2022/028392та від 20.08.2022 №UA500500/2022/028486, а саме:

1. Тютюн нарізаний для куріння марки AT@CUT-RAG TOBACCO. Вага нетто - 11100 кг. Є готовою сумішшю тютюну для виготовлення сигарет. Урожай 2022 р. Спаковані у картанні короби по 10.0 кг - 111 коробів. Країна виробництва - Туреччина;

2. Тютюн нарізаний для куріння марки CUT RAG TOBACCO RT/CRT. Вага нетто - 10800 кг. Є готовою сумішшю тютюну для виготовлення сигарет. Урожай 2022 р. Спаковані у картонні короби по 100 кг - 108 коробів. Країна виробництва - Болгарія;

3. Тютюн нарізаний для куріння марки CUT RAG TOBACCO RT/CRT. Вага нетто - 10800 кг. Є готовою сумішшю тютюну для виготовлення сигарет. Урожай 2022 р. Спаковані у картонні короби по 100 кг - 108 коробів. Країна виробництва - Болгарія.

Всього за адресою місця здійснення: діяльності, станом на 16.05.2024, знаходиться 327 коробів тютюну по 100 кг кожен, загальною вагою 32700 кг.

Таким чином, без діючих ліцензій ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» не зможе тютюн ані виробити в сигарети, ані реалізувати.

Отже, у разі анулювання ліцензій, діяльність ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» по виробництву та ввезенню закуповуваного товару (імпорту) може бути повністю зупинена, що в свою чергу спричинить негативні та невідворотні наслідки для ділової репутації ТОВ «ОРІОН ТОБАККО»

Таким чином, анулювання ліцензії ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» може призвести до повного зупинення господарської діяльності та матиме невідворотні наслідки, насамперед, у вигляді втрати прибутку, простою обладнання, неможливості відновити господарську діяльність, у зв`язку з понесеними збитками, втратою зв`язків як з постачальниками сировини так і з покупцями готової продукції.

В свою чергу, слід зазначити, що в даному випадку необхідне забезпечення балансу інтересів, захист бізнесу і підтримка економіки держави.

Суд звертає увагу, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності позивача є : « 12.00. Виробництво тютюнових виробів».

Вказане вище свідчить про те, що можливість здійснення ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» господарської діяльності безпосередньо залежить від наявності відповідних ліцензій, анулювання яких призведе до зупинення господарської діяльності підприємства.

Водночас, слід зазначити, що вирішуючи заяву про забезпечення позову, необхідно пересвідчитись, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь -який дозволений законом спосіб.

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може бути наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову можливе настання негативних наслідків щодо позивача, для виправлення яких буде необхідно докласти значних зусиль, зокрема, шляхом звернення до суду щодо оскарження розпоряджень про анулювання ліцензій, з урахуванням процесуальних строків розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції.

При цьому, за таких обставин повністю нівелюються наслідки розгляду справи щодо оскарження позивачем наказу про проведення фактичної перевірки.

Релевантними до спріних правовідносин є також висновки Верховного Суду, сформовані у наступних постановах.

В постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №240/26736/21, досліджуючи питання правомірності винесення ухвали про забезпечення позову, Верховний Суд зазначив, що: «За визначенням, наведеним у статті і Закону №481/95-ВР, анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання (стаття 3 Закону №481/95-ВР).

Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що суб`єкт господарювання позбавлений права здійснювати діяльність, зокрема, з роздрібної торгівл і пальним, без відповідної ліцейзії.

Колегія суддів зазначає, що для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза поет та бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

(...)3а наслідками оцінки наведених позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на існування підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з моменту її отримання суб`єктом господарювання позбавляє його права на подальше здійснення такої діяльності, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору до розриву відповідних господарських зв`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду. Таким чином, наведені TOB «ОІЛ ГАЗ» обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Суди попередніх інстанцій також обґрунтовано вважали, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті, на що помилково вказує скаржник, і не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.»

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 квітня 2022 року у справі №440/6755/21, зазначено, що: «Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про існування визначених у статті 150 КАС України обставин для вжиття заходів забезпечення позову. Суди попередніх інстанцій оцінили той факт, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може ускладнити чи унеможливити поновлення оспорюваних прав та інтересів Позивача, зокрема, суди обґрунтовано виходили з того, що роздрібна торгівля пальним, що є основним видом діяльності Позивача, можлива лише за наявності відповідної ліценції, а тому її анулювання призведе до зупинення господарської діяльності, що очевидно потягне за собою такі неминучі наслідки як-от: припинення функціонування та демонтаж автозаправної станції, якою користується Позивач в рамках господарської діяльності; демонтаж, транспортування та зберігання тимчасових споруд, бензинових, дизельних, газових автозаправних станцій і матеріалів.»

Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного суду від 14 грудня 2021 року у справі №240/16920/21.

В свою чергу, суд звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вжиті заходи забезпечення позову є тимчасовими, діють до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, або їх скасування, та є необхідними для запобігання негативних наслідків для позивача до ухвалення судового рішення у цій справі, які можуть в подальшому унеможливити виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

За таких обставин, суд вважає необхідним забезпечити позов, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову відповідає предмету адміністративного позову та водночас вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, тому обраний заявником спосіб забезпечення позову відповідає вимогам статті 150 КАС України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150-154, 156, 243, 248, 256, 293, 297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» (директора Карелі О.П. ) за вхід. №23586/24 від 17.06.2024 року про забезпечення позову по справі №420/17645/24 - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області та Державній податковій службі України вчиняти дії, спрямовані на прийняття рішень (розпоряджень), які призводять до зупинення/анулювання ліцензії, що була видана ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» на виробництво тютюнових виробів (реєстраційний №00016 від 08 листопада 2021 року) на підставі Акту від 05.06.2024 №23766/15-32-09-01-03/43959001 - до набрання законної сили рішенням суду у справі №420/17645/24.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області та Державній податковій службі України вчиняти дії, спрямовані на прийняття рішень(розпоряджень), які призводять до зупинення/анулювання ліцензії, що була видана ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» на право оптової торгівлі тютюновими виробами (реєстраційний №00033 від 22 листопада 2021 року) на підставі Акту від 05.06.2024 №23766/15-32-09-01-03/43959001 - до набрання законної сили рішенням суду у справі №420/17645/24.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Роз`яснити, що відповідно до частин першої та третьої статті 156 КАС України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Реквізити осіб, яких стосуються заходи забезпечення позову:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» (адреса: 65029, м. Одеса, вул. Князівська, буд. 38, офіс 102, , тел.: НОМЕР_1, e-mail: );

відповідач - Державна податкова служба України (адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8, , електронна пошта: )

відповідач - Головне управління ДПС в Одеській області (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ЄДРПОУ ВП:44069166, телефон: , електронна пошта: );

Строк пред`явлення ухвали до виконання - 19.06.2027 р.

Згідно із частиною другою статті 256 КАС України, ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Текст ухвали підписано 18.06.2024 року.

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА