Справа № 460/28044/23
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2024 року м. РівнеСправа №460/28044/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та щодо незарахування при призначенні пенсії до страхового стажу періоду її роботи на території російської федерації з 01.11.1996 по 15.01.2001, та щодо неврахування при обчисленні та нарахуванні пенсії її заробітної плати за цей період;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити, провести нарахування та виплачувати позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 19.10.2023 зарахувавши до страхового стажу періоди її роботи на території російської федерації з 01.11.1996 по 15.01.2001, а також врахувавши при обчисленні пенсії її заробітну плату за цей період.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, постійно проживає на території радіоактивного забруднення. 19.10.2023 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, рішенням відповідача-1 від 25.10.2023 №53 відмовлено в призначенні такої пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 вищевказаного Закону, а також відсутності необхідної кількості років страхового стажу, оскільки період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить лише 1 рік 6 місяців 10 днів. Позивач вважає, що з отриманням статусу потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи, який підтверджується відповідним посвідченням категорії 4, вона набула право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи. Позивач зазначила, що факт її проживання в с. Великі Селища Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю, у період з 28.06.1985 по даний час підтверджується довідкою виконавчого комітету Соснівської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 05.05.2023 №786. Позивач зауважила, що оскільки пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, тобто або за періодом проживання, роботи в зоні гарантованого добровільного відселення, або за період проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю, то з врахуванням зазначених періодів, вона набула право на зниження пенсійного віку.

Крім того, вказала, що 31.10.2023 вона повторно звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії, до якої долучила рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 21.09.2023 у справі №555/1883/23, яким підтверджено факт її проживання в смт Соснове Березнівського району Рівненської області в період з 26.04.1986 по 23.06.1991. Проте, рішенням відповідача-2 від 06.11.2023 №53 відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років страхового стажу, при цьому до страхового стажу позивача не зараховано період її роботи в рф з 01.11.1996 по 15.01.2001.

Позивач зазначила, що вона набула право на пенсію у 2020 році до припинення участі рф (у 2023 році) та України (у 2022 році) в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Вважає, що набула право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи, оскільки станом на 01.01.1993 прожила на забрудненій території понад 4 роки та має необхідну кількість страхового стажу (22 роки). За наведених обставин, відповідачі протиправно відмовили в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушили гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 18.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачам встановлено строк для подання суду відзиву.

Відповідач-1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або працювали в зазначеній зоні з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986 незалежно від часу проживання в цей період. Крім того, за кожні повні 3 роки проживання чи роботи в зазначеній зоні пенсійний вік додатково зменшується на один рік. Загальне зменшення пенсійного віку за таких умов не може перевищувати 5 років. Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні гарантованого добровільного відселення. Покликаючись до положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зазначив, що такий Порядок передбачає вичерпний перелік документів, якими підтверджуються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення права громадян, що потерпіли від Чорнобильської катастрофи, на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. При цьому, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, у вказаному переліку відсутнє. Тому вважає, що факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986 по 21.06.1991 не може бути підтверджений судовим рішенням. Зауважив, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. У зв`язку з викладеним, пенсії громадянам, які проживали / працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Звернув увагу, що відповідно до чинного законодавства до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації по 31.12.1991. Вважає, що відповідачем правомірно було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи позивача з 01.11.1996 по 15.01.2001. Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії від 31.10.2023, та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 18 років 10 місяців 11 днів. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги щодо призначення пенсії вважає безпідставними. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач-2 подав відзив, у якому повністю підтримав позицію відповідача-1. Вважає, що при прийнятті рішення від 06.11.2023 №53 він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Великі Селища Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 01.12.2008 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 4).

Згідно з довідкою від 05.05.2023 №786, виданою виконавчим комітетом Соснівської селищної ради Рівненського району Рівненської області, позивач проживає в с. Великі Селища Рівненського району Рівненської області з 28.06.1985 по даний час.

Крім того, рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 21.09.2023 у цивільній справі №555/1883/23, яке набрало законної сили 24.10.2023, встановлено факт постійного проживання позивача в с. Великі Селища Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області у період з 26.04.1986 по 21.06.1991.

19.10.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням відповідача-1 від 25.10.2023 №53 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Страховий стаж позивача становить 18 років 10 місяців 11 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Строк проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 2 роки 10 місяців 11 днів.

31.10.2023 позивач повторно звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням відповідача-2 від 06.11.2023 №53 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років страхового стажу. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, встановлено, що позивач проживала у зоні посиленого радіологічного контролю в с. Великі Селища з 26.04.1986 по 31.12.1992 та з 01.01.1993 по 31.12.2014 28 років 8 місяців 5 днів, станом на 01.01.1993 6 років 8 місяців 5 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.11.1996 по 15.01.2001 на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Страховий стаж позивача становить 18 років 10 місяців 11 днів. Необхідний страховий стаж 22 роки.

Вважаючи такі дії органів Пенсійного фонду протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 с. Великі Селища Березнівського району Рівненської області відноситься до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії не може перевищувати 5 років.

Суд вважає хибними доводи позивача про можливість зниження пенсійного віку особи на підставі періодів проживання та роботи в забрудненій зоні, та зазначає, що відповідно до частини другої статті 55 Закону №796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, тобто з підстав проживання в такій зоні або ж роботи в такій зоні.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_1 , видане 01.12.2008 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Згідно з п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 №44 (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення), громадянам, віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В - громадянина, який постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими чинним законодавством.

За змістом п. 2 п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), яка чинна на сьогодні, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: …право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_1 * підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01.01.1993 постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалася у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років, що дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Суд встановив, що згідно з довідкою від 05.05.2023 №786 позивач проживала з 26.04.1986 по день видачі довідки (05.05.2023) в с. Великі Селища Березнівського (нині Рівненського) району Рівненської області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 с. Великі Селища Березнівського Рівненської області відносяться до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17, від 10.04.2019 у справі №162/760/17 та постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Разом з тим, за доводами відповідачів, відповідно до наданих документів позивач у період з 01.11.1996 по 15.01.2001 працювала на території російської федерації в м. Бодайбо Іркутської області, тобто фактично позивач проживала не на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Такі доводи підтверджуються наданими позивачем довідками від 24.04.2020 вих.№333 та від 20.03.2007 вих.№117, за змістом яких позивач в період з 01.11.1996 по 15.01.2001 працювала на території російської федерації в м. Бодайбо Іркутської області.

Суд зауважує, що навіть за умови неврахування до періоду проживання позивача на території забрудненої зони періоду з 01.11.1996 по 15.01.2001 (період роботи в рф), сукупний період постійного проживання позивача с. Великі Селища Березнівського Рівненської області, яке відноситься до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю, у періоди з 26.04.1986 по 30.10.1996 (10 років, 6 місяців, 5 днів) та з 16.01.2001 по 05.05.2023 (22 роки 3 місяці 20 днів) становить понад 32 роки, що є достатнім та дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 3 роки проживання в такій зоні.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 08.06.2022 у справі № 380/7535/21.

Відтак, матеріалами судової справи спростовано твердження відповідача-1 про те, що позивач проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю лише 1 рік 6 місяців 10 днів.

Водночас, проживання позивача на території 4 зони посиленого радіоекологічного контролю у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 (незалежно від часу проживання в цей період) дає їй право на зменшення пенсійного віку на 2 роки (початкова величина) при призначенні пенсії за віком.

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також довідки органу місцевого самоврядування, які підтверджують факт проживання позивача у період з моменту аварії на ЧАЕС по 05.05.2023 на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) понад 32 роки, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ (2 роки початкова величина; 3 роки додатково за повних 9 років проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю).

З огляду на встановлені обставини, суд вважає необґрунтованими доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відсутність у позивача необхідного стажу проживання на території радіоактивно забрудненої зони.

Частиною третьою статті 55 №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2002 року - не менше 27 років.

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років позивач набуває в 55 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 55-го віку) 22 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (19.10.2023 та 31.10.2023) вона досягла віку 57 років 11 місяців.

Отже в досліджуваній ситуації виконано такі умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як досягнення особою відповідного віку та наявність необхідного терміну проживання в радіоактивно забрудненій зоні.

Як встановлено судом, такі обставини повністю враховані відповідачем-2 при прийнятті рішення відмову в призначенні позивачу пенсії від 06.11.2023 №53.

У зв`язку з тим, що таке рішення прийняте відповідачем-2 в часі пізніше, ніж рішення відповідача-1 від 25.10.2023 №53, та з урахуванням додаткових документів, наданих позивачем, то рішення відповідача-1 про відмову у призначенні позивачу пенсії (з мотивів відсутності необхідної кількості років проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю) наразі не призводить до виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків у позивача, тобто не створює для позивача жодних правових наслідків у періоді спірних правовідносин.

Перевіряючи наявність у позивача необхідної кількості страхового стажу для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, суд встановив та врахував таке.

За змістом рішення відповідача-1 від 25.10.2023 №53 страховий стаж позивача складає 18 років 10 місяців 11 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.

Будь-які відомості про незарахування відповідачем-1 позивачу певних періодів роботи до страхового стажу в означеному рішенні не відображені і такою обставиною відмова відповідача-1 у призначенні позивачу пенсії вмотивована не була.

Таким чином, оскільки на момент звернення до відповідача-1 у позивача за наданими документами була відсутня необхідна кількість років страхового стажу (22 роки) для призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, то відповідно до вимог чинного законодавства України вона не набула права на призначення такої пенсії за заявою від 19.10.2023, з урахуванням наданих підтверджуючих документів.

Як встановлено судом з рішення відповідача-2 від 06.11.2023 №53, страховий стаж позивача складає 18 років 10 місяців 11 днів, отже така кількість є аналогічною зарахованій позивачу ГУ ПФУ в Рівненській області при прийнятті рішення від 25.10.2023 №53.

При цьому, відповідач-2 вказав про незарахування до страхового стажу позивачу період її роботи з 01.11.1996 по 15.01.2001 на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Перевіряючи правомірність незарахування вказаного періоду до загального страхового стажу позивача, суд встановив, що згідно з відомостями інформаційної бази ПФУ форма РС-право органом Пенсійного фонду зараховано до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та догляд за дитиною, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, до досягнення нею 12 років, з 22.06.1991 по 23.06.2000.

Частиною третьою статті 56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи (пункт е) та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункт ж).

Водночас, відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Тобто, до спеціального стажу, що дає право на пенсію, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, а за дитиною, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, до досягнення нею 12-річного віку.

Отже матеріалами справи підтверджується, що не зарахований відповідачем період роботи позивача в рф (з 01.11.1996 по 15.01.2001) частково охоплюються зарахованим до її загального та спеціального страхового стажу роботи періодом догляду за дитиною, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, до досягнення нею 12-річного віку (з 22.06.1991 по 23.06.2000).

Таким чином, позивачу фактично не зараховано до страхового стажу лише період роботи з 24.06.2000 по 15.01.2001 (0 років 6 місяців 23 дні). Суд зазначає, що навіть у разі зарахування такого періоду загальний страховий стаж позивача становитиме лише 19 років 5 місяців, який є недостатнім для призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку.

З огляду на наведене, безвідносно до причин неврахування відповідачем означеного періоду, суд констатує, що матеріалами судової справи не підтверджується наявність у позивача необхідної кількості страхового стажу для призначення пенсії на умовах статті 55 Закону № 796.

Суд зауважує, що згідно зі статтею 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Питання зарахування стажу роботи особи до її страхового стажу безпосередньо пов`язане із її правом на призначення пенсії, адже страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та на підставі документів, наданих особою для призначення такої пенсії, а тому реалізація права на зарахування такого страхового стажу виникає у особи виключно за наявності у неї права на пенсію.

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не набула права на призначення пенсії за віком, то сам по собі факт неврахування певного періоду роботи позивача до її страхового стажу не призвів до протиправної відмови в призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Таким чином, відповідач-2 відмовив позивачу в призначенні пенсії з підстави відсутності необхідного страхового стажу правомірно.

Суд зазначає, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Звернувшись за судовим захистом, позивач просила визнати дії пенсійного органу протиправними щодо непризначення пенсії та зобов`язати призначити пенсію, з урахуванням заробітної плати в період її роботи на території рф. Однак встановлені судом фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що на час виникнення спірних правовідносин позивач права на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку не набула. Тому суд доходить висновку, що позивач також не набула права на обчислення пенсії, з урахуванням заробітної плати за період з 01.11.1996 по 15.01.2001, оскільки обчислення пенсії здійснюється при її призначенні, а підстави для призначення такої пенсії в періоді спірних правовідносин відсутні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи результати судового розгляду справи, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76018. ЄДРПОУ/РНОКПП 20551088)

Повний текст рішення складений 17 червня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко