Справа № 380/20465/23
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 червня 2024 року

м. Київ

справа № 380/20465/23

адміністративне провадження № К/990/20854/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 380/20465/23 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерста юстиції (м. Львів), Управління ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерста юстиції (м. Львів), Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Львівської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач 1), Управління ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач 2), Винниківської міської ради (також - відповідач 3), Виконавчого комітету Винниківської міської ради (далі - відповідач 4), Львівської міської ради (далі - відповідач 5), у якому просила:

- визнати протиправними дії відповідачів 3-5 щодо невиконання рішень Національних судів, рішення Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ) від 17 липня 2014 року «Яворовенко та інші проти України», невиплати середньомісячної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, несплати податків за період з 26 квітня 2005 року по даний час до Пенсійного фонду України у Львівській області, невідновлення трудової книжки, яка б відповідала вимогам пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), з повним стажем роботи з 1983 року по даний час без записів незаконних розпоряджень, які визнані судами, як нікчемні, а саме розпорядження від 26 квітня 2005 року, 03 листопада 2016 року, 05 грудня 2016 року, 24 квітня 2017 року, 23 листопада 2020 року № 190к; дії Львівської міської ради про ліквідацію та реорганізацію посади заступника мера з соціально-економічних питань від 14 травня 2021 року № 349 до 30 липня 2021 року без виконання рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року «Яворовенко та інші проти України» та рішень Національних судів;

- визнати протиправними дії відповідачів 1, 2, які не забезпечили виконання рішень Національних судів, які наклали штрафи, не подали до правоохоронних органів за невиплату середньомісячної заробітної плати згідно рішенням ЄСПЛ від 17 липня 2014 року «Яворовенко та інші проти України», рішень Національних судів №№ 2а-1041/08, 813/719/16, 2813/5929/15, 463/6946/22, не наклали арешт на майно відповідачів по справі за довготривалу невиплату середньомісячної заробітної плати за весь період вимушеного прогулу, а також не наклали штраф на «дублікат» від 19 липня 2019 року серія АН № 2768538, яка не відповідає вимогам пункту 2.10 Інструкції № 58;

- зобов`язати Львівську міську раду, Винниківську міську раду, Виконком Винниківської міської ради нарахувати та сплатити з індексацією, компенсацією, коригуванням боргу, за ранг, категорію, стаж роботи, премії, тощо за весь період вимушеного прогулу з 26 квітня 2005 року по даний час або по день винесення судом остаточного рішення, зі сплатою податків із нарахованої суми до пенсійного фонду України у Львівській області за весь період;

- зобов`язати відповідачів 3-5 нарахувати та сплатити кошти за невикористані відпустки 360 днів з індексацією, компенсацією, коригуванням боргу згідно статті 1, абзацу 4 частини першої статті 12, частини першої статті 24 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» далі - Закон № 504/96/ВР);

- зобов`язати Львівську міську раду, Винниківську міську раду, Виконком Винниківської міської ради відновити нову трудову книжку, яка б відповідала пункту 2.10 Інструкції № 587, без незаконних розпоряджень від 26 квітня 2005 року, 03 листопада 2016 року, 05 грудня 2016 року, 24 квітня 2017 року, 23 листопада 2020 року № 190к, винесених посадовими особами;

- зобов`язати відповідачів 3-5 відновити посаду заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань та скасувати розпорядження Львівської міської ради від 14 травня 2021 року № 349 до 30 липня 2021 року про ліквідацію посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань;

- стягнути моральну шкоду сумарно зі всіх відповідачів по справі в розмірі 100000 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року , залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року, адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Львівську міську раду нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 25 вересня 2019 року по 24 листопада 2023 року згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У задоволенні інших вимог відмовлено.

29 травня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 380/20465/23. Заявник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, направити справу на новий розгляд або винести своє рішення.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з наступних підстав.

За правилами частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен вказати: 1) норми матеріального права, які неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Аналізуючи зміст касаційної скарги, Судом установлено, що заявником лише зазначено указаний пункт, проте касаційна скарга в цій частині не містить будь-якого обґрунтування.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Щодо пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 2, 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, позивач у касаційній скарзі посилається на помилковість віднесення судами попередніх інстанцій цієї справи до категорії справ незначної складності.

За змістом частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Крім того, із змісту положення частини другої статті 12 КАС України вбачається, що в порядку спрощеного позовного провадження можуть розглядатися не лише справи незначної складності, але й інші справи, для яких пріоритетним є швидке вирішення справ.

Отож, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).

Разом з цим, заявником у касаційній скарзі не викладено обставин, які свідчили б про необхідність розгляду її за правилами загального позовного провадження.

Щодо посилання на те, що судами попередніх інстанцій необґрунтовано відхилено клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, Верховний Суд зазначає, що якщо заявник уважає, що суди порушили норми процесуального права з цієї підстави, то у касаційній скарзі має бути доведено, що суди протиправно не вжили заходів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу могло б давати підстави для висновку про порушення судами норм процесуального права.

Отже, посилання на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України як на самостійну підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, не є достатньо обґрунтованим у взаємозв`язку з обставинами, на які посилається заявник для обґрунтування такої підстави, із предметом доказування у справі, та причинно-наслідкового зв`язку із протиправністю оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин Суд уважає, що позивачем не наведено належного обґрунтування можливості касаційного оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім того, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Суд звертає увагу заявника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, Львівським окружним адміністративним судом справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак рішення у цій справі можуть бути оскаржені до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі заявник лише посилається на пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, проте не обґрунтовує виключні випадки для можливості перегляду оскаржуваних судових рішень.

Також при перевірці змісту касаційної скарги Судом установлено, що заявник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, зокрема, викладених у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17, 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731-15-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, від 23 червня 2022 року у справі № 540/825/21, від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 03 квітня 2018 року у справі № 175/1665/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 686/12623/17, а також у постановах Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року (провадження № 127/11720/14-а), від 10 грудня 2013 року у справах № 21-420а13, №21-348а13, від 17 грудня 2013 року у справі №21-445а13, що за змістом відповідає пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу заявник, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, необхідно указати конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.

Проте, позивачем не зазначено норму права, яку застосовано судами попередніх інстанцій без урахування висновку Верховного Суду, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.

Щодо посилання заявника на постанови Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року (провадження № 127/11720/14-а), від 10 грудня 2013 року у справах № 21-420а13, №21-348а13, від 17 грудня 2013 року у справі №21-445а13, Суд зазначає про їх безпідставність, оскільки згідно пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційній суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 380/20465/23 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерста юстиції (м. Львів), Управління ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерста юстиції (м. Львів), Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Львівської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя М.В. Білак