Справа № 420/3070/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3070/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судд - Радчука А.А.,

за участю секретаря судового засідання - Галата В.І.

за участю сторін: позивача - не з`явився,

представника позивача - Крупка О.О.,

представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 - не з`явився,

представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування наказів в частині,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2023 року № 1732 в частині притягнення старшого солдата ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності відповідно на загальну суму 1 157 758,14 (один мільйон сто п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок);

визнати протиправним та скасувати пункти 1, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2024 року № 4 в частині притягнення молодшого сержанта ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності у сумі 1 157 758,14 (один мільйон сто п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок) та стягнення суми нестач грошового забезпечення у розмірі 20% місячного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він призваний за мобілізацією з 01.04.2022 року. На день подання позову перебуває на військової службі у військовій частині НОМЕР_1 . 28.02.2023 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 №61 в зв`язку зі службовою необхідністю солдата ОСОБА_2 помічника військового капелана, допущено до тимчасового виконання обов`язків помічника командира військової частини з правової роботи військової частини НОМЕР_5 .

Позивачем повідомлено, що на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.10.2023 року № 1327 було проведено службове розслідування за фактом порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на загальну суму 3 547 760 грн. (три мільйони п`ятсот сорок сім тисяч сімсот шістдесят гривень), у тому числі безпідставна виплата додаткової винагороди за період відпустки для лікування, у зв`язку з хворобою, наданої військовослужбовцям військової частини НОМЕР_5 після отримання легкого поранення, про що складено акт службового розслідування від 06.12.2023 року.

Службовим розслідуванням встановлено, що у порушення п. 10 розділу XXXIV Порядку витати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 командиром військової частини НОМЕР_5 приймалися рішення про включення 22 військовослужбовців до наказів про виплату (виплати) додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. військовослужбовцям під час перебування у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою за висновком (постановою) ВЛК після отримання легкого поранення, що призвело до безпідставної виплати додаткової винагороди. Витрати додаткової винагороди за період відпустки для лікування, у зв`язку з хворобою, наданої військовослужбовцям військової частини НОМЕР_5 після отримання легкого поранення здійснювалися на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_5 , розрахункових відомостей та реєстрів військовослужбовців підписаних посадовими особами військової частини НОМЕР_5 .

Накази командира військової частини НОМЕР_5 «Про виплату додаткової винагороди» від 01.05.2023 № 561, від 01.06.2023 №833, від 01.03.2023 №231, від 01.04.2023 № 416 відпрацьовані старшим помічником начальника штабу з кадрів і стройової частини лейтенантом ОСОБА_3 та погоджені тимчасово виконуючого обов`язки помічником командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи старшим солдатом М. Скліфасом з порушенням вимог пункту 1.3 розділу І Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України віл 07.04.2017 № 124, пункту 5, 10 розділу XXXIV Порядку витати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України віл 07.06.2018 №260, пункту 10 телеграмами Міністра оборони України від 02.03.2022 №248/1196, від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298 та від 18.04.2022 №248/529, пункту 9.8 окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (застосовується з 01.06.2022 по 31.01.2023), статтю 16, 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 03.02.2004 №1420-ІV, пунктів 1.3, 1.4, та 2.2 Положення про ведення спільного фінансового господарства ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1242 Центра забезпечення реалізації договорів по контролю за озброєнням, Кафедри медицини катастроф та військової медицини Одеського національного медичного університету, ІНФОРМАЦІЯ_3 , військових частин НОМЕР_6 , НОМЕР_5 , затверджено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.12.2022 № 898, та фінансово-бюджетної дисципліни.

На підставі Акту службового розслідування від 06.12.2023 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийнято наказ від 07.12.2023 року № 1732 «Про результати службового розслідування», пунктом 3 якого офіцеру групи офіцерів запасу і кадрів сектору мобілізаційно-оборонної роботи ІНФОРМАЦІЯ_1 старшому лейтенанту ОСОБА_4 наказано матеріали службового розслідування направити до військової частини НОМЕР_7 по місцю проходження служби лейтенанта ОСОБА_5 , для притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності відповідно на загальну суму 1 157 758,14 грн. (один мільйон сто п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок) та старшого солдата ОСОБА_6 для притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності на загальну суму 1 157 758,14 грн. (один мільйон сто п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок).

Позивач не погоджується з пунктом 3 наказу від 07.12.2023 року № 1732, вважає його протиправним з огляду на наступне.

Позивач наголошує, що для застосування повної матеріальної відповідальності за пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону № 160-ІХ необхідним є встановлення в ході службового розслідування обставини вчинення умисних протиправних дій (тобто, активної форми поведінки), що призвело до здійснення надлишкових виплат грошових коштів. Акт службового розслідування, на підставі якого відповідачем прийнято спірний наказ, такі обставини щодо позивача не містить.

На думку позивача, для наявності достатніх підстав для притягнення старшого солдата ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності під час службового розслідування відповідачу необхідно було також встановити наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою військовослужбовця і завданою шкодою, а також вину старшого солдата ОСОБА_2 в завданні такої шкоди. Проте, ані в акті службового розслідування, ані в оскаржуваному наказі не встановлено причинного зв`язку між неналежним виконанням обов`язків старшого солдата ОСОБА_2 та безпідставних виплат додаткової винагороди.

Крім того, позивач вказує, що відповідач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, у той час як Законом № 160-ІХ передбачено як підвищену, так повну та обмежену матеріальну відповідальність. І хоча ухвалення відповідного рішення перебуває у площині дискреційних повноважень відповідного командира (начальника), таке рішення повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам закону. При цьому неналежне виконання обов`язків є одним із видів необережної форми вини (що є підставою для притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності, відповідно до ст.5 Закону №160-ІХ).

Щодо скасування пунктів 1, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2024 року № 4 в частині притягнення молодшого сержанта ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності у сумі 1 157 758,14 та стягнення суми нестач грошового забезпечення у розмірі 20% місячного грошового забезпечення в адміністративному позові зазначено, що з огляду на викладене вище обґрунтування протиправності рішень суб`єкта владних повноважень в частині притягнення позивача як військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності суду належить забезпечити повне поновлення суб`єктивного інтересу позивача в цій частині за неутримання коштів із грошового забезпечення військовослужбовця у спосіб визнання протиправним та скасування п.1, З наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2024 року № 4.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу встановлено десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду в частині оскарження наказу від 07.12.2023 року № 1732 з доказами поважності причин його пропуску, відповідно до вимог ч. 1 ст. 123, ч. 6 ст. 161 КАС України, а також надання належним чином оформлених та засвідчених копій документів, доданих до позовної заяви, зокрема копії наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2023 року № 1732.

08.02.2024 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків з доданою заявою про поновлення провадження у справі, а також поясненнями, що оригінали письмових доказів, зокрема наказ від 07.12.2023 року № 1732 знаходяться в матеріалах службового розслідування. Позивачу 12.01.2024 року було надано для ознайомлення копію вищенаведених матеріалів службового розслідування, однак копії матеріалів поганої якості та не можуть бути засвідчені позивачем належним чином. З огляду на викладене, позивачем заявлено клопотання про витребування від ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріалів службового розслідування від 13.12.2023 року вх. № 32020/1 за фактом порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на загальну суму 3 547 760 грн., серед яких наявний наказ начальника від 07.12.2023 року № 1732.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та повідомлено сторін, що суд розгляне справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчені письмові докази, а саме: матеріали службового розслідування від 13.12.2023 року вх. № 32020/1 за фактом порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на загальну суму 3 547 760 грн.; наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2023 року № 1732 «Про результати службового розслідування»; а також усі наявні письмові докази, на підставі яких прийнято оскаржувані накази від 07.12.2023 року № 1732 та від 12.01.2024 року № 4, тощо.

29.02.2024 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання ухвали суду від 14.02.2024 року надійшли витребувані документи, зокрема матеріали службового розслідування за фактом порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на загальну суму 3547760 грн. та копія наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2023 року №1732.

07.03.2024 року до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на адміністративний позов.

Згідно вказаного відзиву відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позову.

Стверджуючи про правомірність наказу від 07.12.2023 року № 1732 відповідач вказує, що згідно пункту 1.3 розділу I Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, персональну відповідальність за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, їх відповідність чинному законодавству України рівною мірою несуть посадові особи, які їх відпрацьовують, погоджують та візують відповідно до компетенції. Позивач, на момент спірних правовідносин перебував на посаді тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи.

Обов`язки помічника командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) закріплені в статті 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, згідно яких помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) зобов`язаний: організовувати правову роботу, спрямовану на правильне застосування, неухильне додержання вимог законодавства в бригаді, надавати командуванню пропозиції та консультації щодо вирішення питань правового забезпечення діяльності бригади; перевіряти відповідність вимогам законодавства проектів наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командирові бригади, та візувати їх після погодження з відповідними службовими особами; надавати письмовий висновок командирові бригади з роз`ясненням та пропозиціями щодо юридично обґрунтованого вирішення відповідних питань у разі невідповідності проекту наказу чи іншого документа правового характеру вимогам законодавства.

Як було встановлено під час проведення службового розслідування, позивач, на момент спірних правовідносин перебував на посаді тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи не надавав жодних роз`яснень та пропозицій, щодо наказів: наказу командира військової частини НОМЕР_5 «Про виплату додаткової винагороди» від 01.05.2023 № 561, наказ командира військової частини НОМЕР_5 «Про виплату додаткової винагороди» від 01.06.2023 №833, наказ командира військової частини НОМЕР_5 «Про виплату додаткової винагороди» від 01.03.2023 № 231, наказ командира військової частини НОМЕР_5 «Про виплату додаткової винагороди» від 01.04.2023 № 416. Всі вищенаведені накази були погоджені тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи, тобто позивачем, що в свою чергу свідчить про відсутність застережень та зауважень з боку позивача щодо змісту наданих йому на погодження наказів.

Щодо наявності причинного зв`язку у відзиві зазначено, що наявність відповідного погодження з боку тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи ОСОБА_2 на наказах, стало підставою для підписання командиром військової частини НОМЕР_5 цих наказів, які стали підставою для проведення безпідставних виплат, безпідставність проведення якої стороною позивача не спростовується.

Додатково представником ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено, що прийняттю оскаржуваних рішень, та проведеного службового розслідування передувала аудиторська перевірка. Підставою призначення службового розслідування стали результати аудиторського дослідження члена аудиторської групи Департаменту внутрішнього аудиту 4 територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX, розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Отже, як зазначено відповідачем, сам по собі факт наявності за результатами аудиту факту завдання шкоди, її розміру та встановлення винної особи само по собі може самостійною підставою для притягнення винної особи до повної матеріальної відповідальності.

Виходячи з наведеного, відповідач стверджує, що дії ІНФОРМАЦІЯ_4 були вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства України та жодних протиправних дій з боку ІНФОРМАЦІЯ_4 допущено не було.

18.03.2024 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов від Військової частини НОМЕР_1 .

У даному відзиві відповідач стверджує, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2024 року № 4 прийнято відповідно до вимог діючого законодавства України, а саме ч.3 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX, та на підставі матеріалів службового розслідування ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.03.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзиви обох відповідачів.

Щодо відзиву ІНФОРМАЦІЯ_1 представник позивача зазначив, що відповідачем не спростовано невиконання ним при проведенні службового розслідування вимог пункту 2 розділу 8 «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України».

Щодо посилання на статтю 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якої помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) зобов`язаний: перевіряти відповідність вимогам законодавства проектів наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командирові бригади, та візувати їх після погодження з відповідними службовими особами., у відповіді на відзив звернуто увагу суду, що військова частина НОМЕР_5 , де Позивач на момент спірних правовідносин тимчасово виконував обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи, була 12 окремим стрілецьким батальйоном. При цьому, обов`язків помічника командира батальйону з правової роботи Статутом не зазначено. Згідно ч.3 Статуту обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Акт службового розслідування не містить посилання на відповідні порадники та положення, якими визначено обов`язки помічника командира батальйону з правової роботи, якими повинен був керуватися Позивач на посаді тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи.

Крім того, відповідно до п.22 «Положення про юридичну службу Міністерства оборони України» затвердженого наказом Міністра Оборони України від 16.05.2016 №259 «Питання юридичної служби Міністерства оборони України» притягнення до відповідальності посадових осіб юридичної служби за невиконання (неналежне виконання) обов`язків визначених відповідно до цього Положення, здійснюється командиром (начальником) керівником із урахуванням висновку юридичної служби вищого рівня. Однак, матеріали службового розслідування висновку юридичної служби вищого рівня щодо Позивача не містять.

Представник позивача у відповіді на відзив також зауважив, що в порушення п.7 ст. 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІX, оскаржуваний Наказ до Позивача під підпис не доводився. Позивачу 12.01.2024 року було надано для ознайомлення копію вищенаведених матеріалів службового розслідування серед яких був наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2023 року № 1732.

Також, на думку сторони позивача, в порушення ч.1 ст. 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІX ІНФОРМАЦІЯ_5 неправомірно встановив розмір завданої шкоди без урахування фактичних втрат.

Підтримуючи позовні вимоги, представник позивача, окрім іншого, вказує, що позивач дізнався про існування супровідних листів до нормативних документів, на які є посилання в Акті службового розслідування, 12.01.2024 року коли ознайомився з копію матеріалів службового розслідування. Також, зауважує, що на вищенаведених копіях супровідних листів до військової частини НОМЕР_5 в порушення п.п. 1.2 п.1 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 відсутні докази офіційної реєстрації службою діловодства військової частини НОМЕР_5 .

Щодо відзиву Військової частини НОМЕР_1 у відповіді на відзив зазначено, що він не містить будь яких посилань, пропозицій та гарантій з боку військової частини про те що позивачу в разі визнання протиправним та скасування п. 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2023 року № 1732, визнання протиправним та скасування пунктів 1, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2024 року № 4, Відповідачем - 2 невідкладно буде видано відповідний наказ про повернення стягнених з позивача коштів відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІX.

З підстав викладеного представник позивача вважає, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

05.03.2024 року представник позивача подав клопотання про об`єднання справ в одне провадження, в якому просив об`єднати справу № 420/3070/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними та скасування наказів в частині, зі справою № 420/3069/24 за позовною заявою ОСОБА_7 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування пунктів наказу, в одне провадження та передати для подальшого спільного розгляду судді Іванову Е.А.

Ухвалою суду від 25.03.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про об`єднання в одне провадження справ №420/3070/24 та №420/3069/24.

Ухвалою суду від 01.04.2024 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.04.2024 року об 11.00 год.

У підготовчому засіданні, призначеному на 16.04.2024 року об 11.00 год., було долучено до матеріалів справи відзив військової частини НОМЕР_1 , який є тотожним поданому 18.03.2024 року відзиву, та за клопотання представника позивача відкладено розгляд справи на 23.04.2024 року о 10:00 год.

У підготовчому засіданні, призначеному на 23.04.2024 року о 10.00 год., було долучено до матеріалів справи відповідь на відзиви, яка є тотожною поданій 14.03.2024 року відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 23.04.2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 письмові докази:

Належним чином засвідчені копії листів ІНФОРМАЦІЯ_1 № 943/474 від 10.02.23, № 943/514 від 16.02.23, № 943/543 від 21.02.23, № 943/652 від 03.03.23, № 943/656 від 03.03.23, № 943/659 від 03.03.23, №943/730 від 13.03.23, № 943/732 від 13.03.23, № 943/737 від 13.03.23, № 943/977 від 24.03.23, № 943/1127 від 04.04.23, № 943/1130 від 04.04.23, № 943/1223 від 17.04.23, № 943/1241 від 18.04.23, № 943/1288 від 24.04.23, № 943/1326 від 26.04.23, № 943/2134 від 26.05.23 з офіційною реєстрацією службою діловодства військової частини НОМЕР_5 та аркушем ознайомлення з вищенаведеними листами тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи старшого солдата ОСОБА_2 ;

Належним чином засвідчені копії наказів командира військової частини НОМЕР_5 «Про виплату додаткової винагороди» від 01.05.2023 N 561, від 01.06.2023 №833, від 01.03.2023 №231, від 01.04.2023 № 416 з аркушем погодження тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи старшого солдата ОСОБА_2 ;

Належним чином засвідчену копію висновку юридичної служби оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 », щодо притягнення тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи старшого солдата ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності відповідно на загальну суму 1 157 758,14 (один мільйон сто п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок).

Підготовче засідання, призначене на 23.04.2024 року, було відкладено для надання часу для виконання ухвали суду про витребування доказів на 21.05.2024 року об 11:00 год.

17.05.2024 року на виконання ухвали суду від 23.04.2024 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли витребувані документи.

21.05.2024 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву про виконання ухвали суду.

Заява про виконання ухвали суду разом з витребуваними доказами та заперечення на неї були долучені до матеріалів справи у підготовчому засіданні 21.05.2024 року.

Ухвалою суду від 21.05.2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.05.2024 року об 11:00 год.

Ухвалою суду від 28.05.2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, було повернуто без розгляду заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засідання призначеному на 28.05.2024 року представником позивач та представником військової частини НОМЕР_1 були надані вступні слова, після чого розгляд справи було відкладено на 04.06.2024 року 11:50 год.

У судовому засіданні 04.06.2024 року судом було досліджено докази та сторони виступили з промовами у судових дебатах.

Заслухавши вступні слова сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 01.04.2022 року проходить військову службу за мобілізацією.

28.02.2023 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №61 в зв`язку зі службовою необхідністю солдата ОСОБА_2 помічника військового капелана, допущено до тимчасового виконання обов`язків помічника командира військової частини з правової роботи військової частини НОМЕР_5 (а.с. 30 т. 1).

З 01.08.2023 року молодший сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою військової частин НОМЕР_1 від 19.01.2024 №350 (а.с. 31 т. 1).

07.10.2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ) було видано наказ №1327 «Про призначення службового розслідування» (стор. 40-41 матеріалів службового розслідування на електронному носії), відповідно п.п. 1, 3 якого наказано:

призначити службове розслідування за фактом порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що призвели до втрат на загальну суму 3 547 760 грн. (три мільйони п`ятсот сорок сім тисяч сімсот шістдесят гривень), у тому числі залишок до відшкодування на суму 3 448 900 грн.;

про результати службового розслідування доповісти актом в термін до 19.10.2023 року.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.10.2023 року №1340 продовжено строк службового розслідування до 11.11.2023 року (стор. 44-45 матеріалів службового розслідування на електронному носії).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.11.2023 року №1455 продовжено строк службового розслідування до 07.12.2023 року (стор. 47-48 матеріалів службового розслідування на електронному носії).

За результатами службового розслідування 06.12.2023 року складено Акт службового розслідування (далі Акт) (а.с. 32-67 т. 1).

З матеріалів службового розслідування вбачається, що проведенню вказаного розслідування передувало отримання результатів аудиторського дослідження члена аудиторської групи Департаменту внутрішнього аудиту 4 територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, згідно якого аудиторською перевіркою було встановлено порушення фінансово бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на загальну суму 3 547 760 грн. (три мільйони п`ятсот сорок сім тисяч сімсот шістдесят гривень), з яких було відшкодовано під час аудиту 98 8690 грн., залишок 3 448 900 грн), у тому числі:

3 547 760 грн. незаконні витрати коштів, витрачених на виплату грошового забезпечення, у т.ч. додаткової винагороди (з урахуванням зайво перерахованих внесків), а саме:

безпідставна виплата додаткової винагороди за період відпустки для лікування, у зв`язку з хворобою, наданої військовослужбовцям військової частини НОМЕР_5 після отримання легкого поранення 3 250 640 грн;

безпідставна виплата додаткової винагороди військовослужбовцям, які вживали алкогольні напої, за періоди коли були встановлені факти таких порушень 165 970 грн;

безпідставна виплата додаткової винагороди (подвійна виплата, а також виплата за час, коли військовослужбовець не виконував бойових (спеціальних) завдань) 60 970 грн;

безпідставна виплата додаткової винагороди за час відпустки для лікування, у зв`язку з хворобою, наданої без висновку (постанови) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії 39 200 грн;

безпідставне преміювання військовослужбовців, які вживали спиртні напої, за періоди, коли були встановлені факти таких порушень 30 980 грн.

Результати аудиторського дослідження оформлені Довідкою з доданими документами, яка міститься в матеріалах службового розслідування (стор. 50-86 матеріалів службового розслідування на електронному носії).

Згідно Акту службового розслідування під час ведення бойових дій, військові частини НОМЕР_6 та 7096, згідно їх даних, понесли певні санітарні та безповоротні втрати. Зокрема, військовослужбовцям вищезазначених частин виплачувалась додаткова винагорода у збільшених розмірах після отримання поранень (за час лікування у медичних закладах та за час відпусток по хворобі після отриманих поранень).

Дослідженням встановлено, що у порушення п. 10 розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення №260 командиром військової частини НОМЕР_5 приймалися рішення про включення 22 військовослужбовців до наказів про виплату виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. військовослужбовцям під час перебування у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою за висновком (постановою) ВЛК після отримання легкого поранення, що призвело до безпідставної виплати додаткової винагороди.

У зв`язку наявності різних медичних висновків ВЛК про ступінь важкості одного й того ж поранення включення до наказів про виплату виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. 3-х військовослужбовців класифікується, як ризики безпідставної виплати додаткової винагороди на загальну суму 297 204,28 грн., та як наслідок зайво перераховано (ЄСВ 22%) 65384,94 грн. (ПДФО 18%) 53 496,77 грн., 416 085,99 грн.

Включення до наказів про виплату виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. решти (19) військовослужбовців класифікується, як безпідставна виплата додаткової винагороди на загальну суму 2 321 889,33 грн., та як наслідок зайво перераховано (ЄСВ - 22%) 510 815,65 грн. (ПДФО - 417 940,08 грн.), разом 3 250 645,06 грн.

В Акті встановлено, що причинами встановлених порушень стало неналежне виконання обов`язків з боку посадових осіб в/ч НОМЕР_5 під час підготовки проектів наказів про виплату додаткової винагороди, слабка професійна підготовка (або сутність її) військовослужбовців призваних за мобілізацією та призначених на відповідні організаційні посади.

З посиланням на пункт 1.3 розділу І Інструкції з діловодства у Збройних Силах затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 в Акті службового розслідування вказано, що персональну відповідальність за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, їх відповідність чинному законодавству України рівною мірою несуть посадові особи, які їх відпрацьовують, погоджують та візують відповідно до компетенції. Відповідно накази командира військової частини НОМЕР_5 «Про виплату додаткової винагороди» від 01.05.2023 №561, від 01.06.2023 №833, від 01.03.2023 №231, від 01.04.2023 №416 відпрацьовані старшим помічником начальника штабу з кадрів і стройової частини лейтенантом ОСОБА_3 та погоджені ТВО помічником командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи старшим солдатом ОСОБА_8 .

Під час проведення службового розслідування ОСОБА_2 надав наступні пояснення: «весь особовий склад військової частини НОМЕР_5 був призваний по мобілізації, мав низьке знання наказів,призначення більшості військовослужбовців на посади було здійснено не по ВОС які вони мали у військовому квітку (у зв`язку з відсутністю військовослужбовців з потрібними ВОС), у зв`язку з виконанням бойових завдань зборів чи семінарів за фахом не проходили, іспитів не здавали.

Військова частина НОМЕР_5 з початку формування була підпорядкована ІНФОРМАЦІЯ_4 , всі накази та виплати надавались на перевірку до відповідних служб ООТЦК та СП.

п. 10 розділу 34 до Порядку виплати грошового забезпечення № 260 був доданий лише 25.01.2023 року, ознайомити з ним особовий склад не проходив, тому що у цей час весь особовий склад знаходився у зоні бойових дій та був задіяний у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в Донецькій області.

Відсутність у військовій частині кваліфікованого помічника командира батальйону з правової роботи, старший солдат призваний по мобілізації який займав посаду з лютого 2023 року ТВО помічника командира батальйону з правової роботи не мав відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня правової освіти.

Видача наказів на виплату здійснювалась в важких умовах, під час обстрілів, маршах та переміщеннях.

У березні місяці, відбулось переміщення військової частини НОМЕР_5 із зони бойових дій з подальшим розформуванням особового складу військової частини НОМЕР_5 були переведені наказами до інших військових частин. В момент виявлення «переплат» всі винні в отриманні цих «переплат» вже проходять службу в інших військових частинах та вже виконують бойові завдання, що унеможливлює утримати з них кошти в військовій частині НОМЕР_5 .».

Щодо неправомірних дій позивача та причинного зв`язку між його діями та подією що трапилась в Акті зазначено, що помічник командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи ОСОБА_9 не виконав вимоги статті 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) зобов`язаний:

організовувати правову роботу, спрямовану на правильне застосування, неухильне додержання вимог законодавства в бригаді, надавати командуванню пропозиції та консультації щодо вирішення питань правового забезпечення діяльності бригади;

перевіряти відповідність вимогам законодавства проектів наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командирові бригади, візувати їх після погодження з відповідними службовими особами;

надавати письмовий висновок командирові бригади з роз`ясненням та пропозиціями щодо юридично обґрунтованого вирішення відповідних питань у разі невідповідності проекту наказу чи іншого документа правового характеру вимогам законодавства.

пунктом 3.6 Положення про юридичну службу Збройних Сил України, затвердженого наказом Головнокомандуючого Збройних Сил України від 30.03.2021 № 80 забороняється подання проекту нормативного акта чи іншого документа правового характеру на підпис командиру (начальнику) військової частини без попереднього погодження з юридичною службою військової частини.

Порушив п. 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

п. 10 телеграмами Міністра оборони України від 02.03.2022 № 248/1196, від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 №248/1298 та від 18.04.2022 № 248/1529;

п. 9.8 окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (застосовується з 01.06.2022 по 31.01.2023).

ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 03.02.2004 №1420-ІV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України а, також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно Акту вина помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи ОСОБА_9 полягає у формі недбалого ставлення до військової служби, що спричинило тяжкі наслідки в умовах воєнного стану. Неналежне виконання своїх службових обов`язків призвело до порушень фінансово-бюджетної дисципліни, які спричинили тяжкі наслідки, а саме втрати на загальну суму 3 547 760 грн.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку в Акті визначено упущення в організації процесів контролю фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (призначення відповідальних за діяльність посадових осіб, розроблення та доведення до них посадових обов`язків, визначення порядку та форм обліку і звітності); неналежне виконання обов`язків виконуючими обов`язки начальників служб забезпечення та відсутність досвіду роботи за фахом (призвані за мобілізацією); відсутність контролю з боку керівного складу; складні умови обумовлені дією військового стану, у тому числі покладеними обов`язками з формування на базі ІНФОРМАЦІЯ_1 нових підрозділів рівня окремого батальйону, бригади.

У підсумку проведеним службовим розслідуванням встановлено факти порушень фінансово-бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на загальну суму 3 448 900 грн.

Під час розслідування усунуті недоліки визначені аудиторською перевіркою, а саме:

968 244,17 грн - зайво перераховані ЄСВ-22%, ПДФО-18%, та військовий збір (1,5%);

39 200,00 грн - утримано з військовослужбовця.

Отже, як зазначено в Акті службового розслідування, з урахуванням усунутих недоліків на суму 1 025 815,72 грн. факти порушень фінансово-бюджетної дисципліни призвели до втрат на загальну суму - 2423 084,28 грн.

Залишок безпідставних виплат:

підполковнику ОСОБА_10 , військової частини НОМЕР_8 (у сумі 37308,00 грн) та солдату ОСОБА_11 , НОМЕР_9 окремої роти охорони та обслуговування військової частини НОМЕР_10 (у сумі 30000,00 грн). Загальна сума - 67308,00 грн.;

командиром військової частини НОМЕР_5 підполковником ОСОБА_12 , старшим помічником начальника штабу з кадрів та стройової частини лейтенантом ОСОБА_7 , помічником командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи старшим солдатом ОСОБА_2 загальна сума безпідставних виплат складає: 2 355 776, 28 грн.

У висновку Акту за результатами службового розслідування запропоновано, серед іншого:

1.Службове розслідування вважати завершеним.

2.Матеріали службового розслідування направити до ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою: АДРЕСА_4 , по місцю проходженню служби підполковника ОСОБА_12 для ознайомлення з Актом службового розслідування, притягнення до дисциплінарної та обмеженої матеріальної відповідальності відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ, на загальну суму 40 260 грн. (сорок тисяч двісті шістдесят гривень 00 копійок).

3.Матеріали службового розслідування направити до військової частини по місцю проходження служби помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини лейтенанта ОСОБА_7 для ознайомлення з Актом службового розслідування, притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ, на загальну суму 1 157 758,14 грн. (один мільйон сто п`ятдесят сім сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок).

4.Матеріали службового розслідування направити до військової частини по місцю проходження служби помічника командира військової частини з правової роботи старшого солдата ОСОБА_2 для ознайомлення з Актом службового розслідування, притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ, на загальну суму 1 157 758,14 грн. (один мільйон сто п`ятдесят сім сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок).

07.12.2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято наказ №1732 Про результати службового розслідування (а.с. 15-21 т.1), відповідно п. 4 якого наказано офіцеру групи офіцерів запасу і кадрів сектору мобілізаційно-оборонної роботи ІНФОРМАЦІЯ_1 старший лейтенант ОСОБА_4 матеріали службового розслідування направити до військової частини НОМЕР_7 по місцю проходження служби лейтенанта ОСОБА_13 . для притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності відповідно на загальну суму 1 157 758,14 грн. (один мільйон сто п`ятдесят сім сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок) та старшого солдата ОСОБА_6 для притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної повної матеріальної відповідальності на загальну суму 1 157 758,14 грн. (один мільйон сто п`ятдесят сім сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок).

Згідно розпорядження командира військової частини НОМЕР_7 вих. №263 від 12.01.2024 року матеріали службового розслідування проведеного ІНФОРМАЦІЯ_9 за фактом порушення фінансово- бюджетної дисципліни, що призвело до втрат, молодшим сержантом ОСОБА_14 , колишнім ТВО помічника командира батальйону з правової роботи (який займав посаду помічника військового капелана) військової частини НОМЕР_5 та старшим лейтенантом ОСОБА_15 , колишнім старшим помічником начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_5 , направлені на адресу військової частини НОМЕР_1 , в якій останні проходили службу на час прийняття розпорядження.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) прийнято наказ від 12.01.2024 року №4 Про притягнення до повної матеріальної відповідальності (а.с 22-23 т. 1), згідно якого, серед іншого, наказано:

1.Притягнути до повної матеріальної відповідальності молодшого сержанта ОСОБА_6 у сумі у сумі 1 157 768,14 грн. (один мільйон сто п`ятдесят сім сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок).

3.Начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 :

3.1.Занести до книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 суму нестачі на ім`я молодшого сержанта ОСОБА_6 у сумі 1 157 768,14 грн. (один мільйон сто п`ятдесят сім сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок).

3.3 Здійснити стягнення суми нестач грошового забезпечення з молодшого сержанта ОСОБА_6 та з старшого лейтенанта ОСОБА_5 у розмірі 20% місячного грошового забезпечення відповідно до ч. 1 статті 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ.

Наказ командира військової частини від 12.01.2024 року №4 доведено до відома ОСОБА_16 під підпис, що підтверджується листом доведення наказу (а.с. 24 т. 1). Дата проставлення підпису відсутня.

Не погоджуючись з п. 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2023 року № 1732 та пунктами 1, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2024 року № 4 в частині притягнення молодшого сержанта ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності у сумі 1 157 758,14 грн, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини визначені Статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Положення Статуту поширюються на військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 26 та 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Приписами пунктів 1,2 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Пунктом 13 Розділу ІІІ встановлено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Пунктом 1 Розділу V Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Відповідно п. 6 Розділу V Порядку після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Особливості проведення службового розслідування за фактами завдання державі матеріальної шкоди визначені у положеннях Розділу VIІІ Порядку, де указано, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (п.1 Розділу VIІІ Порядку).

Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду (п.3 Розділу VIІІ Порядку).

До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини (п.3 Розділу VIІІ Порядку).

Пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Пунктами 4, 5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частинами 1-4 статті 3 Закону №160-ІХ встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Види матеріальної відповідальності розмежовані законодавцем на обмежену матеріальну відповідальність (ст.5 Закону №160-ІХ), повну матеріальну відповідальність (ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ), підвищену матеріальну відповідальність (ч.3 ст.6 Закону №160-ІХ).

Так, відповідно до ч.1 ст.5 Закону України від 03.10.2019р. №160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Отже, кваліфікуючою ознакою обмеженої матеріальної відповідальності є завдання військовослужбовцем шкоди з необережності за виключенням випадків, котрі охоплюються повною матеріальної відповідальністю чи підвищеною матеріальної відповідальністю.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

З наведеного слідує, що настання повної матеріальної відповідальності за п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ (у тому числі і за здійснення надлишкових виплат грошових коштів) обумовлено законодавцем одночасно як виною відповідного військовослужбовця у настанні збитків, так і умислом цього військовослужбовця на настання збитків, тобто усвідомлення військовослужбовцем (або існування стану фізичної неможливості неусвідомлення військовослужбовцем) того, що саме такі форма, зміст та характер конкретного діяння військовослужбовця об`єктивно здатні призвести до збитків або створити умови, за яких ці збитки невідворотно/неминуче настануть і прагнення до настання таких наслідків.

Статтею 8 Закону №160-ІХ визначено порядок проведення службового розслідування.

Так, згідно вказаної статті Закону №160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (ч. 3 ст. 8 Закону №160-ІХ).

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (ч. 4 ст. 8 Закону №160-ІХ).

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань (ч. 5 ст. 8 Закону №160-ІХ).

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. (ч. 6 ст. 8 Закону №160-ІХ).

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис. (ч. 7 ст. 8 Закону №160-ІХ).

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди. (ч. 8 ст. 8 Закону №160-ІХ).

Частиною 2 статті 11 Закону №160-ІХ визначено, що якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №160-ІХ стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Аналіз викладених норм, дає підстави вважати, що підставою для застосування до військовослужбовця відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та безпосередня вина особи в завданні шкоди, однак слід зауважити, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Таким чином, законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Відповідно до матеріалів справи, висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності ґрунтуються на матеріалах службового розслідування.

Як свідчать матеріали справи, за результатами аудиторського дослідження члена аудиторської групи Департаменту внутрішнього аудиту 4 територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України підполковника Віталія БРАГИ, аудиторською перевіркою встановлено порушення фінансово - бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на загальну суму 3 547 760 грн. (три мільйони п`ятсот сорок сім тисяч сімсот шістдесят гривень), з яких було відшкодовано під час аудиту 98 8690 грн., залишок 3 448 900 грн).

За фактом порушення фінансово - бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на суму 3 448 900, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було призначено службове розслідування.

З Акту службового розслідування вбачається, що сума безпідставних виплат здійснена з вини командира військової частини НОМЕР_5 підполковника ОСОБА_17 , старшого помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини лейтенанта ОСОБА_7 , помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи старшого солдата ОСОБА_2 складає 2 355 776, 28 грн. Командира військової частини НОМЕР_5 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 5 Закону №160-ІХ на суму 40 260 грн. Решта суми розподілена між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . Відповідно позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ на загальну суму 1 157 758,14 грн.

Підставою притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності слугувало погодження ним наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн військовослужбовцям під час перебування у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою за висновком (постановою) ВЛК після отримання легкого поранення, зокрема наказів від 01.03.2023 №231, від 01.04.2023 № 416, від 01.05.2023 № 561, від 01.06.2023 №833, чим порушено п. 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

Позивач не погоджується з діями відповідачів щодо притягнення його до повної матеріальної відповідальності, вважає, що вина, умисел, а також причинний зв`язок між діями позивача та наслідками під час службового розслідування ІНФОРМАЦІЯ_5 не встановлено.

Між тим, на переконання ІНФОРМАЦІЯ_1 вина позивача та причинний зв`язок є очевидними, так як наявність відповідного погодження з боку тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи ОСОБА_2 на наказах, стало підставою для підписання командиром військової частини НОМЕР_5 цих наказів, які стали підставою для проведення безпідставних виплат.

Надаючи оцінку наведених доводам сторін, суд враховує наступне.

Позивач проходить військову службу по мобілізації.

До призначення на посаду тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини з правової роботи військової частини НОМЕР_5 (до 28.02.2023 року) позивач обіймав посаду помічника військового капелана (священика). Як зазначено представником позивача у ході судових засідань та не заперечувалось представником військової частини НОМЕР_1 , цивільна спеціальність ОСОБА_2 пов`язана з суднобудівництвом. Призначення на посаду помічника командира військової частини з правової роботи відбулось у зв`язку зі службовою необхідністю.

Таким чином, посада помічника командира військової частини з правової роботи не відповідає спеціальності позивача, з чим погодився представник військової частини у процесі розгляду справи.

З моменту призначення позивача на посаду тво помічника командира військової частини з правової роботи до початку проведення службового розслідування ОСОБА_2 будь-яку спеціальну юридичну підготовку не проходив.

На питання судді щодо необхідності проходження такої підготовки/навчання представник військової частини НОМЕР_1 відповів, що позивач повинен був проходити підготовку у вузькій сфері, яка спеціалізується на законодавстві Збройних Сил України, відповідальні за вказану підготовку ІНФОРМАЦІЯ_10 та командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 », проте на даний час в ЗСУ такої підготовки немає.

Слід зазначити , що в матеріалах службового розслідування, на підставі яких прийняті оскаржувані накази, наявні пояснення ОСОБА_2 .

Так, у наданих пояснення позивач наголошував на тому, що він не мав відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня правової роботи, що всі накази та виплати надавались на перевірку до відповідних служб ІНФОРМАЦІЯ_4 , що п 10 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення №260 був введений лише 25.01.2023 року, ознайомлення з ним особовий склад не проходив, тому що у цей час весь особовий склад знаходився у зоні бойових дій та був задіяний у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави в Донецькій області.

З Акту службового розслідування слідує, що, незважаючи на отримання від позивача вказаних пояснень, вони фактично не були взяті ІНФОРМАЦІЯ_4 до уваги, оскільки вищевикладені (у поясненнях ОСОБА_2 ) обставини не були дослідження під час службового розслідування та не було встановлено вплив зазначених обставин на дії позивача, що призвели до наслідків порушення фінансової дисципліни.

Отже, з наведеного слідує, що в Акті службового розслідування не у повному обсязі встановлено причини та умови, що сприяли правопорушенню, як це передбачено пунктом 3 Розділу V Порядку.

Суд зазначає, що в матеріалах службового розслідування відсутні докази ознайомлення позивача з нормативними актами щодо змін та особливостей виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн військовослужбовцям Збройних Сил України.

Так, на виконання ухвали суду від 23.04.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 надано до суду копії других примірників листів ІНФОРМАЦІЯ_4 №943/474 від 10.02.2023, №943/514 від 16.02.2023, №943/543 від 21.02.2023, №943/652 від 03.03.2023, №943/656 від 03.03.2023, №943/659 від 03.03.2023, №943/730 від 13.03.2023, №943/732 від 13.03.2023, №943/737 від 13.03.2023, №943/977 від 24.03.2023, на яких наявні відмітки про їх отримання, які проставлені бухгалтером фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_5 старшим солдатом ОСОБА_18 , а також копії других примірників листів ІНФОРМАЦІЯ_4 №943/1127 від 04.04.2023, №943/1130 від 04.04.2023, №943/1223 від 17.04.2023, №943/1241 від 18.04.2023, №943/1288 від 24.04.2023, №943/1326 від 26.04.2023, №943/2134 від 26.05.2023, на яких наявні відмітки про їх отримання, які проставлені помічником командира з фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_5 лейтенантом ОСОБА_19 .

Проте, докази ознайомлення саме позивача із вказаними документами до суду не надані, також ІНФОРМАЦІЯ_5 не надано доказів наявності у позивача фізичної змоги в умовах проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_5 ознайомитись зі змістом обов`язків помічника командира з правової роботи, положеннями, окремими дорученнями та телеграмами щодо порядку виплати додаткової винагороди.

При цьому, з матеріалів службового розслідування слідує, що під час службового розслідування факт ознайомлення саме позивача із зазначеними вище листами та нормативно-правовими актами не встановлювався.

Щодо посилання позивача на Положення про юридичний департамент Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.05.2016 №259 (далі Положення №259), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 20 Положення керівники юридичних служб, помічники командира (начальника) з правової роботи, юрисконсульти призначаються на посади з погодженням з керівником юридичної служби апарату Міноборони.

Згідно п. 21 Положення військовослужбовці та працівники юридичної служби несуть персональну відповідальність за відповідність діючому законодавству погоджених (завізованих) ними проектів нормативно-правових актів та інших документів правого характеру.

Відповідно до п.22 Положення притягнення до відповідальності посадових осіб юридичної служби за не виконання (не належне виконання) обов`язків визначених відповідно до цього Положення, здійснюється командиром (начальником) керівником із урахуванням висновку юридичної служби вищого рівня.

Представником позивача зазначено та не спростовано представником Військової частини НОМЕР_1 , що позивача призначено на посаду тво помічника командира військової частини з правової роботи без погодження погодженням з керівником юридичної служби апарату Міноборони. Матеріали службового розслідування висновку юридичної служби вищого рівня щодо Позивача не містять.

На думку ІНФОРМАЦІЯ_4 , дане Положення стосується виключно діяльності юридичної служби Міністерства оборони України та не стосується діяльності юридичних служб військових частин.

Вказані твердження відповідача суд вважає такими, що не відповідають дійсності, адже відповідно п. 3 Положення у структуру юридичної служби входять, серед іншого, юридичні служби (помічники командирів (начальників) з правової роботи, юрисконсульти) з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, національних контингентів, установ, організацій Збройних Сил України (далі - військові частини (установи, організації)).

Водночас, суд не приймає й доводи позивача в частині відсутності висновку юридичної служби вищого рівня щодо позивача, адже, у даному випадку, позивача не притягнуто до відповідальності за не виконання (не належне виконання) обов`язків визначених відповідно до цього Положення, як це передбачено п. 22.

Щодо суті порушень встановлених Актом службового розслідування, вчинених позивачем.

За результатами службового розслідування встановлено, що помічник командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи ОСОБА_9 не виконав вимоги статті 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) зобов`язаний: організовувати правову роботу, спрямовану на правильне застосування, неухильне додержання вимог законодавства в бригаді, надавати командуванню пропозиції та консультації щодо вирішення питань правового забезпечення діяльності бригади; перевіряти відповідність вимогам законодавства проектів наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командирові бригади, візувати їх після погодження з відповідними службовими особами; надавати письмовий висновок командирові бригади з роз`ясненням та »позиціями щодо юридично обґрунтованого вирішення відповідних питань у разі невідповідності проекту наказу чи іншого документа правового характеру вимогам законодавства. пунктом 3.6 Положення про юридичну службу Збройних Сил України, затвердженого наказом Головнокомандуючого Збройних Сил України від 30.03.2021 № 80 забороняється подання проекту нормативного акта чи іншого документа правового характеру на підпис командиру (начальнику) військової частини без попереднього погодження з юридичною службою військової частини.

На переконання позивача, вказана стаття Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не визначає обов`язки помічника командира батальйону (яким була військова частина НОМЕР_5 ) з правової роботи, оскільки бригада та батальйон не є тотожними поняттями.

Суд погоджується з такими доводами сторони позивача та вказує, що військова частина НОМЕР_5 де Позивач на момент спірних правовідносин тимчасово виконував обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи була ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджуєтеся наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.07.2023 року № 59-РС, щодо увільнення старшого солдата ОСОБА_2 з посади помічника військового капелана НОМЕР_11 окремого стрілецького батальйону.

Відповідно до ч.1 вступу Статуту, Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Обов`язки помічника командира батальйону з правової роботи Статутом не визначені.

Згідно ч.3 Статуту обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

При цьому, як правильно відмічено позивачем, Акт службового розслідування не містить посилання на відповідні порадники та положення, якими визначено обов`язки помічника командира батальйону з правової роботи, якими повинен був керуватися Позивач на посаді тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи.

За таких умов, суд погоджується, що твердження ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо обов`язків Позивача на посаді помічника командира військової частини НОМЕР_5 з правової роботи з посиланням на ст.100 Статуту, якою визначено обов`язки помічника командира бригади з правової роботи (юрисконсульта бригади), є підміною понять і не відповідають вказаним нормативним актам.

Крім того, суд звертає увагу, що в Акті службового розслідування безпідставно встановлено порушення позивачем п. 9.8 окремого дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, оскільки воно підлягало застосуванню з 01.06.2022 по 31.01.2023, тобто у той час, коли позивач ще не обіймав посаду тво помічника командира військової частини з правової роботи.

Також матеріалами службового розслідування не підтверджено та в акті службового розслідування не наведено факти порушення ОСОБА_2 п. 5 розділу XVI Порядку №260, відповідно до якого військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення. Обставини, за якими позивачем погоджено накази щодо виплати премій військовослужбовця у разі вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, а також прибуття на службу в нетверезому стані, матеріали службового розслідування не містять.

Отже, посилання ІНФОРМАЦІЯ_4 в Акті службового розслідування на порушення позивачем вищевказаних пунктів нормативно-правових актів є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах при прийнятті оскаржуваних рішень в частині притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності не повно з`ясував обставини події настання збитків у вигляді зайво виплачених коштів, залишивши поза увагою об`єктивні дані: про відсутність у позивача будь-якого досвіду, спеціальних знань та професійних навичок на посаді помічника командира військової частини з правової роботи; про наявність фізичної можливості позивача отримати спеціальні юридичні знання; про перебування всього особового складу у зонах ведення бойових дій.

Суд наголошує, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи суб`єктом владних повноважень у порядку ч.2 ст.77 КАС України не доведено, що у завданні збитків саме у визначеному в Акті службового розслідування розмірі з урахуванням перелічених вище факторів існує вина позивача саме у формі умислу (а не необережності).

Відповідачем також не доведено необхідність застосування саме такого виду матеріальної відповідальності, як повна матеріальна відповідальність.

Зазначене підтверджується й у самому Акті службового розслідування. Так, у пункті 7 Акту зазначено, що виявлені у діяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 порушення, що призвели до втрат та ризиків в управлінні коштами виникли внаслідок: неналежного виконання обов`язків з боку посадових осіб в/ч НОМЕР_5 під час підготовки проєктів наказів про виплату додаткової винагороди, слабкої професійна підготовка (або відсутність її) військовослужбовців призваних за мобілізацією та призначених на відповідні організаційні посади, слабкої допомоги (або відсутність її) з боку вищих органів військового управління, відсутність контролю з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 за витрачанням коштів підпорядкованими військовими частинами; недосконалістю керівних документів щодо надання медичних висновків про ступінь важкості поранення отриманого під час ведення бойових дій.

При цьому, у ході службового розслідування суб`єктом владних повноважень не були встановлені особи ІНФОРМАЦІЯ_4 , які повинні були здійснювати контроль за витрачанням коштів підпорядкованими частинами.

Отже, за встановлених судом фактичних обставини справи, можливо дійти до висновку про те, що службове розслідування в частині, що стосується позивача, було проведено без встановлення всіх обставин, що мають значення для повного та об`єктивного проведення службового розслідування, за наслідками якого можливо було б дійти висновку про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності. Як наслідок, в описовій частині акта службового розслідування не міститься обґрунтування причин та умов, що сприяли правопорушенню, не наведено мотиви відхилення пояснень позивача щодо того, що він призваний по мобілізації, не має будь-якої юридичної підготовки, не ознайомлений з п.10 розділу 34 Порядку №260, яким встановлено виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень військовослужбовцям які, зокрема перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

З наведених підстав суд дійшов висновку, що п. 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2023 року № 1732 в частині притягнення старшого солдата ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності відповідно на загальну суму 1 157 758,14 є протиправним, а відтак, підлягає скасуванню.

Оскільки наказ командира військової частини НОМЕР_1 №4 від 12.01.2024 року Про притягнення до повної матеріальної відповідальності був прийнятий на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2023 року № 1732, суд вважає за необхідне для належного захисту порушених прав задовольнити позовні вимоги й в частині визнаня протиправним та скасування пункти 1, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2024 року № 4 в частині притягнення молодшого сержанта ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності у сумі 1 157 758,14 та стягнення суми нестач грошового забезпечення у розмірі 20% місячного грошового забезпечення.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову, питання щодо розподілу витрат зі сплати судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 72, 77, 90, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів в частині задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2023 року № 1732 в частині притягнення старшого солдата ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності відповідно на загальну суму 1 157 758,14 (один мільйон сто п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок).

Визнати протиправним та скасувати пункти 1, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2024 року № 4 в частині притягнення молодшого сержанта ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності у сумі 1 157 758,14 (один мільйон сто п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень чотирнадцять копійок) та стягнення суми нестач грошового забезпечення у розмірі 20% місячного грошового забезпечення.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 14 червня 2024 року.

Суддя А.А. Радчук