Справа № 320/28258/23
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року 320/28258/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Міністерства аграрної політики та продовольства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Міністерство фінансів України, про стягнення простроченої заборгованості перед бюджетом,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління ДПС у м. Києві (далі також ГУ ДПС у м. Києві, позивач) до Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі також відповідач) про стягнення простроченої заборгованості перед бюджетом у сумі 42 774 684, 25 грн.

Ухвалою суду від 23.08.2023 відкрито провадження в даній справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; вирішено залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Міністерство фінансів України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача перед бюджетом виникла заборгованість внаслідок несплати в установлений законодавством строк узгоджених грошових зобов`язань.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує на безпідставності позовних вимог з огляду на наведені у відзиві обставини.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Станом на дату звернення до суду у Міністерства аграрної політики та продовольства України, як зазначає позивач, наявна заборгованості за бюджетною позичкою наданою у зв`язку з тимчасовими фінансовими труднощами згідно з договором від 09.03.1995 № 6-09-506/95; за фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду державного бюджету згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 26.02.1998 № 220, від 10.12.1998 № 1953, від 05.07.1999 № 1191 на загальну суму 42 774 684, 25 грн.

У зв`язку із наявністю заборгованості у Міністерства аграрної політики та продовольства України на суму 42 774 684, 25 грн. до податкового органу надійшли подання Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві від 14.07.2023 для здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості, а саме:

- № 289 від 14.07.2023 про вжиття заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду державного бюджету згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1998 №220) станом на 01.07.2023 у сумі 2 047 820,13 грн.;

- № 290 від 14.07.2023 про вжиття заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду державного бюджету згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.1998 № 1953 станом на 01.07.2023 року у сумі 5 826 864, 13 грн;

- № 291 від 14.07.2023 про вжиття заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду державного бюджету згідно постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1999 № 1191 станом на 01.07.2023 у сумі 16 900 000, 00 грн;

- № 292 від 14.07.2023 про вжиття заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг за фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду державного бюджету згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.1999 № 1668 станом на 01.07.2023 у сумі 18 000 000 ,00 грн.

Враховуючи викладене та те, що зазначена сума простроченої заборгованості перед державою в розмірі 42 774 684, 25 грн не сплачена Міністерством аграрної політики та продовольства України, у ГУ ДПС у м. Києві, на думку останнього, виникли правові підстави для стягнення боргу.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 19-1 Податкового кодексу України визначено функції контролюючих органів, зокрема, здійснення погашення податкового боргу, стягнення своєчасно не нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів (стаття 19-1.1.22 Податкового кодексу України), функції звернення до суду у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до підпункту 19-1.1.38 пункту 19-1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи забезпечують стягнення сум простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному Податковим кодексом та іншими законами України.

Контролюючі органи мають право стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 1 підрозділу 10 розділу XX перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до пункту 95.2 статті 95 глави 9 розділу II Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Всупереч викладеному, позивач не виставляв та не надсилав відповідачу податкової вимоги щодо погашення заявленої заборгованості у розмірі 42 774 684, 25 грн, доказів вказаного суду позивачем не надано.

Виходячи із зазначеного, вбачається, що позивачем не дотримано вимоги пункту 95.2 статті 95 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, та, відповідно, не дотримався встановленої законом процедури, яка передує безпосередньо зверненню до суду.

Таким чином, звернення позивача до суду з даним позовом до виставлення відповідачу податкової вимоги у визначеному законом порядку є передчасним, що унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд доходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) до Міністерства аграрної політики та продовольства України (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 24; ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, місто Київ, вулиця Терещенківська, будинок 11-А; ) та Міністерство фінансів України (01008, місто Київ, вулиця Михайла Грушевського, будинок 12/2; ), про стягнення простроченої заборгованості перед бюджетом відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.