Справа № 300/7650/21
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" червня 2024 р. справа № 300/7650/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Біньковської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до змісту якого просить: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення повного розрахунку в день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 01.04.2018 по 29.10.2021; зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки виплати належної індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 01.04.2018 по 29.10.2021, у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та з урахуванням середньоденного грошового забезпечення.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позову заперечує. Зазначає, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, тому передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Спеціальним законодавством виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили військову службу не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється. Просить в задоволені позову відмовити (а.с.19).
У відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами відповідача з підстав, аналогічних позовній заяві (а.с.24).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Відповідно до витягу із наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №46 від 05.03.2018, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення з 31.03.2018 року і направлено для зарахування на військовий облік (а.с.8).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 у справі №300/3916/20 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року в адміністративній справі №300/3916/20 скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018, із урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Згідно довідки відповідача про розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , на виконання Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року в справі №300/3916/20 сума нарахованої йому індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 31.12.2015 становить 14132,99 грн. (а.с.109).

Як зазначає позивач та підтверджено випискою від 01.11.2021 з карткового рахунку позивача про надходження коштів, 29.10.2021 відповідачем на банківський рахунок позивача виплачено індексацію грошового забезпечення згідно рішення суду в сумі 13921,00 грн. (а.с.6).

За змістом довідки відповідача про розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , на виконання Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року в справі №300/3916/20 сума виплаченої йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 згідно рішення суду першої інстанції становить 4871,57 грн., згідно рішення суду апеляційної інстанції 77572,36 грн. (а.с.108 зворот).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 в справі №300/4581/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 по 26.07.2021 в розмірі 82443,93 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

За змістом статті 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення роботодавцем, строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.

Отже, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Варто зазначити, що незважаючи на визначення приписами статті 117 КЗпП України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником в строк, встановлений приписами статті 116 КЗпП України, яким переважно є день звільнення.

Датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 КЗпП України в цій справі, є дата звільнення позивача та дата розрахунку з ним, тобто 31.03.2018.

За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 КЗпП України в редакції на момент їх виникнення, тобто до набрання чинності Законом №2352-ІХ.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 01.05.2024 у справі №140/16184/23.

В постанові від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 Великою Палатою Верховного Суду висловлено правову позицію, що під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як встановлено судом, позивача виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 31.03.2018.

Розрахунок з виплати індексації грошового забезпечення проведений відповідачем 29.10.2021.

Як зазначено судом вище, стаття 116 Кодексу законів про працю України оперує поняттям всі суми, що належать працівнику, а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100 (підпункт л пункту 1 цього Порядку).

Згідно з п.2 вказаного Порядку №100 від 08.02.1995, середня заробітна плата за час затримки всіх сум належних на час звільнення виплат, обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Враховуючи, що позивача було виключено із списків відповідача в березні 2018 року року, то для обчислення середнього зробітку необхідно брати період за січень-лютий 2018 року.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.05.2024 №10/2/672/1, розмір виплаченого позивачу грошового забезпечення у січні 2018 року становив 10312,84 грн., у лютому 2018 року 10785,17 грн., всього за два місяці до дня виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 21098,01 грн.

Отже, середньоденне грошове забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошових компенсацій становить 357,60 грн. (21098,01 грн. розділити на 59 календарних днів).

Загальний період затримки розрахунку при звільненні у спірному випадку становить 1308 календарних днів.

Таким чином, сума середнього грошового забезпечення становить 467740,80 грн. (357,60 х 1308).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи встановлені і цій справі обставини, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки відповідачем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Так, згідно із довідкою-розрахунком нарахованих та виплачених сум під час звільнення позивача, загальна сума грошового забезпечення, що підлягала виплаті позивачу під час звільнення з військової служби становить 29389,58 грн., з яких: грошова допомога на оздоровлення 6843,38 грн., грошова допомога у разі звільнення 11496,88 грн. (а.с.115). Також, позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в сумі 77572,36 грн. і 4871,57 грн., за період з 18.06.2015 по 31.12.2015 13921,00 грн. та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 20456,37 грн. (а.с.108, 109).

В порівнянні із визначеною сумою виплаченої індексації грошового забезпечення (13921,00 грн.) вищевказану розрахункову суму середнього грошового забезпечення (467740,80 грн.) не можна вважати співмірною, оскільки така суттєво перевищує суму виплаченої індексації.

Отже, суд вважає за необхідне застосування до спірних правовідносин принцип справедливості та співмірності, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 в справі №806/2473/18

Істотність частки виплаченої індексації грошового забезпечення у порівнянні із середнім заробітком становить - 0, (13921,00 грн./467740,80 грн.).

Відтак сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 13921,00 грн. (357,60 грн. х 0, х 1308 днів = 13921,00 грн.).

Тобто, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також не наведення позивачем підстав, з якими була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення його права і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, суд вважає, що сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу - середнє грошове забезпечення за період з 01 квітня 2018 року по 29 жовтня 2021 року за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 31.12.2015 - становить 13921,00 грн.

Підсумовуючи наведене вище, враховуючи, що позивач просить суд зобов`язати відповідача виплатити середнє грошове забезпечення у відповідності до вимог Порядку №100 та з урахуванням середньоденного грошового забезпечення, суд зазначає, що позов підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд звертає увагу, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із виплати індексації грошового забезпечення судом розраховано із виплачених позивачу сум грошового забезпечення, тобто із сум з яких стягнуто обов`язкові збори та платежі.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом судовий збір не сплачувався відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення із ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні із виплати індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середнє грошове забезпечення за період з 01 квітня 2018 року по 29 жовтня 2021 року в сумі 13921,00 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять одну гривню 00 копійок) за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 31.12.2015.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.