Справа № 160/16437/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/16437/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області,

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року (суддя Букіна Л.Є.)

у справі № 160/16437/23

за позовом ОСОБА_1 ,

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області,

про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просила:

визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу від 16.02.202 №Ф-280057-55У;

зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з особового кабінету (рахунку) фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове зобов`язання (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначене за такою вимогою у сумі 37 788,74 грн.

Позов обґрунтовано протиправністю оскарженої вимоги, оскільки у відповідача не було підстав для формування та направлення вимоги з огляду на те, що контролюючий орган не мав у своєму розпорядженні звітності, що має подаватись платниками податків до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів позивача, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких відповідно до Закону №2464-VI нараховується єдиний внесок, а обчислення боргу (недоїмки) здійснено ним на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу. Крім того, позивачка зазначає, що не подавала державному реєстратору у встановлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 01 липня 2010 року № 2390-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» (далі - Закон № 2390-VI) строк реєстраційної картки для включення відомостей про неї до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та для зміни свідоцтва про державну реєстрацію на свідоцтво про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання такого свідоцтва.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2021 № Ф-280057-55У, складену відносно ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) шляхом виключення з неї відомостей щодо наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування у сумі 37 788,74 грн. згідно із вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2021 № Ф-280057-55У.

Також судом стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 878,80 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Суд встановив, що позивачка набула статус суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №755-IV, але не зверталася до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про неї до ЄДР відповідно до вимог цього Закону, внаслідок чого дійшов висновку, що за відсутності офіційного підтвердження у позивачки статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, відповідно, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивачки у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Також суд дійшов висновку, що окрім скасування вимоги про сплату боргу підлягають задоволенню інші позовні вимоги, так як зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків у спірних правовідносинах є ефективним способом захисту прав та інтересів позивачки, такий спосіб відповідає вимогам чинного законодавства та не позбавляє суб`єкта владних повноважень дискреційного розсуду, адже такий обов`язок прямо передбачений нормативно-правовим актом.

Щодо понесених позивачкою витрат на правничу допомогу суд погодився з твердженням відповідача щодо необґрунтовано заявленої до стягнення суми 5000,00 грн. та застосував принцип співмірності витрат, зважаючи, що спірні правовідносини є сталими та не потребували значних зусиль, визнав такими, що підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн., відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині, прийняти нове, яким у задоволенні заяви позивачки щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн. відмовити повністю. Скаржник, посилаючись на висновки Верховного Суду, зокрема, в постановах від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16, зазначає, що витрати на правничу допомогу не підтверджено об`єктивними та належними доказами. Надані позивачкою документи щодо обґрунтування витрат на правничу допомогу не містять ніяких складених розрахунків, а саме: акт виконаних або отриманих послуг не підтверджений документально. Також скаржник вважає, що розмір зазначених витрат у цій справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом послуг.

Позивачка проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін через необґрунтованість доводів скаржника.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості саме в цій частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Суд, розглядаючи заяву про розподіл судових витрат та вирішуючи її по суті, має детально визначити чи підтверджуються вони документально (реально понесені) чи заявлених розмір відповідає визначеним приписами КАС України критеріям та чи є такі витрати співмірними зі складністю справи та здійсненими стороною діями під час розгляду спору.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, на яку також посилається скаржник, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

В спірному випадку, як вбачається з матеріалів справи, надання позивачці правової допомоги підтверджено такими документами:

-договір про надання правової допомоги від 29.06.2023 №29/06, укладений між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Ярош І.В.

Умовами цього договору передбачено здійснення адвокатом правової допомоги клієнту, в обсязі та на умовах, які передбачені цим договором, а саме: написання позовної заяви про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та скасування вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-280057-55У від 16.02.2021, консультування з порядку її подання, відповідно до вимог КАС України, за що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар (винагороду) у розмірі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до пп.4.1.1, 4.1.2 договору вартість виконаних робіт (послуг) розраховується до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», відповідно до якого з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу на місяць становить 2684,00 грн. Сторони погодили, що розмір 1 години роботи адвоката становить прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, але не більше 5000,00 грн за всю виконану роботу щодо підготовки позовної заяви та написання необхідних заяв для подачі до суду. Коригування вартості послуг визначається на підставі Додаткової угоди (п.4.1.3 договору).

- додаткова угода №1 від 03.07.2023 - Акт прийому-передачі виконаних робіт за договором № 29/06 від 29.06.2023 про надання правової допомоги від 03.07.2023, із зазначенням детального опису робіт (наданих послуг) та прибутковий касовий ордер.

Згідно зазначеної додаткової угоди № 1 правові послуги складають:

вивчення матеріалів господарської справи, формування правової позиції - кількість витраченого часу 0,3, вартість за 1 годину роботи 1342,00 грн., вартість за виконану роботу 450,00 грн.;

підготовка позовної заяви для подачі суду (написання позовної заяви, консультування з порядку її подання відповідно до вимог КАС України) - кількість витраченого часу 2,5, вартість за 1 годину роботи 1342,00 грн., вартість за виконану роботу 3355,00 грн.;

написання заяви про забезпечення позову кількість витраченого часу 0,8, вартість за 1 годину роботи 1342,00 грн., вартість за виконану роботу 1195,00 грн.

Відповідно до п.5 Додаткової угоди ця Додаткова угода являється Актом прийому-передачі правової (правничої) допомоги та вважається прийнятою сторонами з моменту її підписання.

Кошти у розмірі 5000,00 грн оплачені відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 29/06 (п.2 Додаткової угоди).

Отже, виходячи з вказаних документів, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., які представник позивача просив стягнути з відповідача, документально підтверджені, складаються з підготовки позовної заяви та написання заяви про забезпечення позову (3 год. 60 хвилин.).

Вирішуючи питання розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд першої інстанції виходив з предмету розглядуваного спору, того, що ця справа є справою незначної складності, спірні правовідносини є сталими та не потребували значних зусиль, тому, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, встановив, що є обґрунтованим та співмірним розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн., тому такі витрати підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи категорію даної справи, обсяг і зміст наданих адвокатом послуг, суд апеляційної інстанції, керуючись засадами розумності у визначенні розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивачки судових витрат за оплату правничої допомоги, наданої під час розгляду справи в суді першої інстанції, у розмірі 2500 грн.

Відповідач, вказуючи в апеляційній скарзі на те, що визначений судом до стягнення розмір витрат на правничу допомогу у цій справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, в той же час не наводить жодних доводів щодо неспівмірності витрат з розміром присуджених судом першої інстанції сум.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі №160/16437/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко