Справа № 613/314/24
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 р. №613/314/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною відмови, наказу, зобов`язання прийняти рішення, скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , 27.02.2024 року звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд:

1. Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку від призову за мобілізацією на підставі п1) частини 2 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, за сімейними обставинами, як військовозобов?язаному, який виконує свій обов?язок утримує та піклується про свою матір похилого віку, яка досягла пенсійного віку та потребує постійного стороннього догляду, якій подає допомогу і підтримку та здійснює за нею догляд, оскільки є єдиною дитиною у своєї матері, а інших близьких родичів, які зобов?язані відповідно до законодавства її утримувати вона немає, оформити відстрочку на військову службу під час мобілізації та видати документальне підтвердження оформлення відстрочки.

2. Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку від призову за мобілізацією на підставі частини 1 та частини 7 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, за станом здоров?я на строк до одного року, як призовнику, який визнаний під час медичного огляду військово-лікарською комісією КППК ВА м. Одеси обмежено придатним до військової служби та видати документальне підтвердження оформлення відстрочки.

3. Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнити позивача від мобілізації на підставі частини 4 статті 35 Конституції України та Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», через релігійні переконання, а саме: неможливість використовувати зброю проти інших людей, тримати зброю в руках та приймати присягу, які унеможливлюють виконання його військового та мобілізаційного обов?язку та замінити його альтернативною (невійськовою) службою та видати документальне підтвердження оформлення звільнення від мобілізації.

4. Визнати протиправним наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 на відправку ОСОБА_1 до Команди №КППК НАСВ м.Львів 22 лютого 2024року, який прийнятий після того, як 23 січня 2024 року, під час медичного огляду військово-лікарською комісією КППК ВА м. Одеси. його визнали обмежено придатним до військової служби та повернули додому та безпідставно відмовили у наданні відстрочки на підставі 4.1 та 4.7 ст. 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» за станом здоров?я на строк до одного року.

5. Зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією:

- на підставі п1) частини 2 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» за сімейними обставинами;

- на підставі частини 7 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» за станом здоров`я на строк до одного року.

6. Зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення, яким звільнити ОСОБА_1 від мобілізації на підставі частини 4 статті 35 Конституції України та Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», через релігійні переконання, а саме: неможливість використовувати зброю проти інших людей, тримати зброю в руках та приймати присягу, які унеможливлюють виконання мого військового та мобілізаційного обов?язку та замінити його альтернативною (невійськовою) службою та поновити право на звільнення від проходження військової служби за призовом, оскільки мої релігійні переконання не допускають використовувати зброю проти інших людей, тримати зброю в руках та приймати присягу, які унеможливлюють виконання мною військового та мобілізаційного обов?язку та замінити його альтернативною (невійськовою) службою та видати ОСОБА_1 документальне підтвердження оформлення звільнення від проходження військової служби за призовом, на підставі частини 4 статті 35 Конституції України.

8. Скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 на відправку позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 22 лютого 2024року на підставі п1) 4.2, 4.7 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та ч. 4 статті 35 Конституції України та Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач в порушення норм частини 1 та п1) частини 2 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (зі змінами та доповненнями), відмовив йому у наданні відстрочки від призову на військову службу на його заяву від 17.01.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами, у зв?язку з тим, що виконує свій обов?язок утримувати та піклуватися про свою матір похилого віку, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", є ветераном праці та відповідно до ст.2 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16 грудня 1993 року № 3721-XII відноситься до громадян похилого віку, що користуються всіма соціально-економічними і особистими правами і свободами, закріпленими Конституцією України, іншими законодавчими актами, а також відповідно до Закону України «Про соціальні послуги» від 17 січня 2019 року №2671-VIII (зі змінами та доповненнями) належить до вразливих груп населення, через свій похилий вік та потребує постійного стороннього догляду, якій надає допомогу і підтримку та здійснюю за нею догляд, оскільки він є єдиною дитиною у своєї матері, а інших близьких родичів, які зобов?язані відповідно до законодавства її утримувати вона немає.

Також, на переконання відповідача вважає, що має право на відстрочку після визнання його військово-лікарською комісією КППК ВА м.Одеси обмежено придатним до військової служби, разом із тим в порушення ч.1 та 4.7 ст. 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (із змінами та доповненнями) відповідач відстрочки за станом здоров`я не надав.

Крім того, вважає протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 у звільненні його від мобілізації на підставі частини 4 статті 35 Конституції України та Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», через релігійні переконання, а саме: неможливість використовувати зброю проти інших людей, тримати зброю в руках та приймати присягу, які унеможливлюють виконання його військового та мобілізаційного обов?язку.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 27 лютого 2024 року справу передано за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду (61022, м. Харків, м-н Свободи, буд. 6).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 року витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 копію наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 на правку позивача до Команди №КППК НАСВ м.Львів 22 лютого 2024 року.

Копія ухвали по справі була надіслана сторонам та отримана ними, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача правом подання до суду відзиву на позов не скористався, заяви про визнання позову до суду не надав.

На виконання вимог ухвали суду від 18.04.2024 року про витребування доказів надав письмові пояснення, в яких вказав, що на виконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.01.2024 року №113/ГрО3 щодо оповіщення та здійснення призову за мобілізацією офіцерів запасу для комплектування курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації до КІПК НАСВ (Львів), 14.02.2024 року офіцеру запасу ОСОБА_1 була виписана повістка на відправку до КППК НАСВ (Львів) від якої позивач відмовився, написавши власноручно заяву від 14.02.2024 про відмову в отриманні повістки. В зв?язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки на відправку до КППК НАСВ (Львів) та на визначену дату та час в повістці на відправку 22.02.2024 року не прибув, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову військовозобов?язаного під час мобілізації до військової частини не видавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Військово лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено 26.12.2023 року огляд позивача, за результатами якого складено довідку № 9/1 про придатність до військової служби.

17.01.2024 року позивач подав заяву начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами, в зв??язку з тим, що здійснює постійний сторонній догляд, за своєю матір`ю ОСОБА_2 яка через свій похилий вік та стан війни потрапила у складні життєві обставини, які не може подолати самостійно і потребує стороннього.

До заяви позивач надав копії: паспорту та коду ОСОБА_2 , посвідчення пенсійного та ветерана праці, свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть батька ОСОБА_3 , Довідку та Акт від 02.02.2024 року про фактичне проживання та Акт від 16.01.2024 року про встановлення факту здійснення догляду за своєю матір?ю.

18.01.2024 року позивач звернувся із заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 полковника про призупинення призупинити виконання наказу згідно Повістки на відправлення його на військову службу по мобілізації 22 січня 2024 року, команда № НОМЕР_1 , до вирішення питань щодо:

- придатності до військової служби, згідно поданої Скаргою від 15.01.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 , на рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке фактично прийняте 10.01.2024 року;

- оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, згідно з поданої мною Заяви 17.01.2024 року «про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами.

У відповідь на заяву ІНФОРМАЦІЯ_8 листом №396 від 19.01.2024 повідомив, що відповідно до Довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №9/1 від 26 грудня 2023 року його визнано придатним до військової служби, при цьому керуючись Законодавством та Конституцію України зазначено, що статтею 1 «Про військовий обов?язок і військову службу» - захист Вітчизни є конституційним обов?язком громадян України. У разі неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 по бойовій повістці отриманої 11 січня 2024 року позивач несе кримінальну відповідальність згідно статті 336 Кримінального кодексу України.

22.01.2024 року позивач відбув до команди № BAІ (Одеса) ВОС 180200 для несення військової служби.

Позивачем в позовній заяві вказано, що 23 січня 2024 року, в день прибуття до військової частини команди № НОМЕР_2 , йому проведено медичний огляд військово-лікарською комісією, за результатами якого, згідно діагнозу: Лівостороння вправна пахова грижа, на підставі статті: 555 графи III Розкладу хвороб, графи 1-9 ТДВ «Б», що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві позивача визнано обмежено придатним до військової служби та із супроводжуючим працівником відправлено додому.

Також судом встановлено, що 22.01.2024 року позивачем, засобами поштового зв`язку, начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено Заяву від 09.01.2024 року про звільнення від мобілізації через релігійні переконання, в якій просив на підставі ч. 4 ст.35 Конституції України та Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» і враховуючи його членство у Релігійній організації та істинність переконань замінити військову службу по мобілізації на невійськову службу.

До заяви долучено: Довідку від 09.01.2024 року Релігійної громади (парафія) ІНФОРМАЦІЯ_9 «про членство призовника ОСОБА_1 у релігійній організації та його істинність переконань».

14.02.2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу надано відповідь №897 від 13.02.2024 в якій вказано, що Указами Президента України від 24.02.2024 року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію. Відповідно ст. 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її Державних символів є обов?язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Відповідно до Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію у позивача відсутні підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації так як альтернативна служба під час мобілізації не передбачена, а передбачена для строкової військової служби. Враховуючи вище зазначене позивача визнано таким, що підлягаєте призову на військову служби під час мобілізації.

Також позивачу одночасно, на підставі Довідки №9/1 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26 грудня 2023 року про визнання придатним до військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_8 виписав бойову повістку на відправку позивача до Команди №КППК НАСВ м.Львів 22 лютого 2024року, від отримання якої позивач відмовився, на підставі частини 4 статті 35 Конституції України.

Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача надати відстрочку від призову за мобілізацією на підставі сімейних обставин, за станом здоров?я та відмовою у звільненні позивача від мобілізації через релігійні переконання, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Щодо визнання протиправною відмову в надані відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п.1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», за сімейними обставинами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії воєнного часу продовжувався.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно статті 1 Закону №3543-XII, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до частин 5 та 6 статті 4 Закону №3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно абзацу першого частини 1 вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною 3 статті 22 Закону №3543-XII встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. За змістом пункту 7 цього Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

У силу пункту 12 цього Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідача з відповідною заявою) (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частинами 3, 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації регулюється нормами статті 23 Закону №3543-XII, згідно якої не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Згідно частини 1статті 17 Закону № 2232-ХІІ відстрочка від призову на строкову військову службу надається призовникам за рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього Закону за сімейними обставинами, станом здоров`я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності.

Згідно п. 1 частини 2 статті 17 Закону № 2232-ХІІ Відстрочка від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами за їх бажанням надається призовникам, які мають: 1) непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням чи на утриманні яких перебував призовник, або осіб, над якими призовник здійснює опіку чи піклування, якщо вони не мають інших працездатних осіб - громадян України, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати. Непрацездатність зазначених осіб визначається в порядку, встановленому законодавством.

Позивач вважає, що має право на відстрочку на підставі п. 1 частини 2 статті 17 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами, оскільки здійснює за матір`ю постійний догляд.

Обґрунтовуючи наявність підстав для застосування наведених положень позивачем вказано, що із листопада 2021 року по теперішній час, він фактично проживаю разом зі своєю матір?ю ОСОБА_2 у її будинку за адресою: АДРЕСА_3 . та здійснюю за нею постійний сторонній догляд, яка через свій похилий вік та стан війни потрапила у складні життєві обставини, які не може подолати самостійно і потребує стороннього догляду (придбання ліків, продуктів харчування, сплата комунальних платежів, заготовка, рубка, внесення дров та опалення ними будинку, принести води, злазити в погріб за овочами та інші роботи по господарству) а також потребує матеріальної допомоги та додаткових витрат, викликаних непомірним зростанням цін на ліки, комунальні послуги та продукти харчування, що підтверджується копією паспорта та коду ОСОБА_2 , пенсійного посвідчення, посвідчення ветерана праці, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про смерть батька ОСОБА_3 , Довідку та Акт від 02.02.2024 року про фактичне проживання та Акт від 16.01.2024 року про встановлення факту здійснення догляду за своєю матір`ю.

Разом із тим, суд зазначає, що позивач не є призовником на строкову військову службу, що регулюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», а є мобілізованим, що ним не заперечується, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та слід застосовувати підстави, які передбачені в статті 23 наведеного Закону №3543-XII, що регулює відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, зокрема, абзацом 11 ст.23 Закону № 3543-XII встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

З аналізу вищезазначених норм Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» слідує, що визначений перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації є вичерпний та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову, або підпадають під умови відстрочки слід надати той обсяг документів, який підтвердить існування обставин, достатніх для того, щоб уповноважений суб`єкт владних повноважень міг прийняти відповідне рішення.

Зі змісту абзацу 11 ч.1 ст.23 Закону № 3543-ХІІ слідує, що особою має бути дотримано дві обставини для відстрочки від призову під час мобілізації за вказаною підставою, а саме: 1) особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду; 2) у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Суд зазначає, що долучені до матеріалів справи документи не є достатніми для підтвердження обставин (в розумінні абзацу 12 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ) того, що позивач є особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що ОСОБА_1 не має права на відстрочку від призову під час мобілізації у зв`язку з сімейними обставинами, а також на момент призову його на військову службу у воєнний час у зв`язку із загальною мобілізацією, оскільки позивач не надав відповідачу інших належних підтверджуючих документів, які можуть слугувати підставою для надання йому відстрочки, визначеної чинним законодавством України.

За таких підстави не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови ІНФОРМАЦІЯ_2 в наданні відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п.1 частини 2 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», за сімейними обставинами та зобов?язання ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацієюна підставі п.1 частини 2 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» за сімейними обставинами.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку від призову за мобілізацією на підставі частини 1 та частини 7 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», за станом здоров?я на строк до одного року, як призовнику, який визнаний під час медичного огляду військово-лікарською комісією КППК ВА м. Одеси обмежено придатним до військової служби та видати документальне підтвердження оформлення відстрочки, суд зазначає наступне.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII, (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону № 2232-XII, від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Частиною 9 статті 1 Закону № 2232-XII встановлено перелік категорій громадян України щодо військового обов`язку, в тому числі встановлена така категорія як військовозобов`язані-особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно із частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII, одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно із частиною 13 статті 2 Закону № 2232-XII, громадяни України, які направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України.

Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, затверджено "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", (далі Положення № 402).

Згідно із пунктами 1.1, 1.2 глави 1 розділу I Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби військовозобов`язаних.

Військово-лікарська експертиза - це:

-медичний огляд військовозобов`язаних;

-визначення ступеня придатності до військової служби.

Одним із основних завдань військово-лікарської експертизи є добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України, (пункт 1.3 глави 1 розділу I Положення № 402).

Пунктами 2.1, 2.2 глави 2 розділу I Положення № 402 встановлено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Згідно із пунктом 2.8 глави 2 розділу I Положення № 402, ВЛК ТЦК та СП створюється у районному (міському)

ІНФОРМАЦІЯ_10 має право приймати постанови відповідно до цього Положення.

ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва мають право переглядати постанови ВЛК районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_7 , крім постанов, які згідно з цим Положенням підлягають розгляду, контролю та затвердженню ЦВЛК, ВЛК регіону.

На ВЛК районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_7 покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 покладається огляд інших громадян.

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу II Положення № 402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності до військової служби військовозобов`язаних.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 глави 1 розділу II Положення № 402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі-Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Медичний огляд військовозобов`язаних під час мобілізації, на особливий період проводиться в порядку, встановленому главою 3 розділу Положення № 402.

Відповідно до пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення № 402, після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:

-"Придатний до військової служби";

-"Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)";

-"Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку";

-"Обмежено придатний до військової служби".

Постанова ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_7 про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період оформлюється довідкою ВЛК (додаток 4 до цього Положення) у двох примірниках, яка дійсна протягом одного року з дня медичного огляду. Постанова ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_7 про тимчасову непридатність або непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку підлягає затвердженню штатною ВЛК. Копія довідки видається особі, яка пройшла медичний огляд.

Постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, контролюються, а за необхідності переглядаються відповідною штатною ВЛК.

Постанови штатних ВЛК про ступінь придатності до військової служби можуть прийматися як за результатом проведеного медичного огляду в цих ВЛК, так і на підставі проведеного медичного огляду у позаштатних ВЛК та наданих на розгляд медичних документів.

Згідно із пунктом 20.3 глави 20 розділу II Положення № 402, при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови такого змісту:

а) "Придатний": -до військової служби;

б) "Непридатний": -до військової служби з виключенням з військового обліку; -до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (На воєнний час приймається постанова: "Обмежено придатний до військової служби"); г) "Обмежено придатний до військової служби".

За статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає одну з таких постанов:

-"обмежено придатний до військової служби";

-"придатний до військової служби".

У воєнний час за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає постанову "придатний до військової служби".

Зміни до абзацу сьомого пункту 20.4 глави 20 розділу II Положення № 402, внесені наказом Міністерства оборони України від 18.08.2023 № 490, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2023 року за № 1467/40523, "Про затвердження Змін до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", а саме: відповідно до пункту 17 частини 2 змін до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, наказано:

-в абзаці сьомому пункту 20.4 слова та цифри «, за винятком статей 2-в, 4-в, 5-в, 12-в, 13-в, 14-в, 17-в, 21-в, 22-в» виключити.

Вказаний наказ набрав чинності з 18.08.2023 року.

Відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення № 402, постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду.

З матеріалів справи вбачається, що Військово лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено 26.12.2023 року огляд позивача, за результатами якого складено довідку № 9/1 про придатність до військової служби.

Позивач обґрунтовуючи наявність підстав для надання йому відстрочки від військової служби посилається на обставини того, що 21.01.2024 року в день прибуття до військової частини команди № НОМЕР_2 йому було проведено медичний огляд військово-лікарською комісією КППК ВА м.Одеси, за результатами якого позивача визнано обмежено придатним до військової служби.

За таких підстав, на думку позивача, зазначені у Довідці №9/1 від 26.12.2023 року висновки про придатність до військової служби на підставі статті: 555 графи III Розкладу хвороб, графи 1-9 ТДВ «Б», суперечить висновку військово-лікарської комісії КППК ВА м.Одеси, яка за результатами медичного огляду на підставі цієї ж статті:555 графи II Розкладу хвороб, графи 1-9 ТДВ «Б». визнала його обмежено придатним до військової служби.

Разом із тим, суд вважає такі доводи необґрунтованими та не доведені належними і допустимими доказами, оскільки в даному випадку довідка № 9/1 від 26.12.2023 Військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 є єдиним документом який визначає придатність позивача до військової служби.

Суд зауважує, що позивачем до матеріалів справи не було долучено жодних медичних документів військово-лікарської комісії КППК ВА м.Одеси, такі і не могли бути надані позивачем, оскільки повторне проходження ВЛК відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення № 402 можливе лише через 12 місяців, тобто довідка №9/1 від 26.12.2023 року на момент проходження медичного огляду (21.01.2024 рок) була діючою і підстави для прийняття військово-лікарської комісії КППК ВА м.Одеси висновку були відсутні.

Суд зазначає, що в рамках даної справи суд не надає оцінку висновку Військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 оформлену у вигляді довідки № 9/1 від 26.12.2023, оскільки вона не є предметом розгляду справи.

Також суд зазначає, що пунктом 2.4.5 розділу І Положення №402 визначено, що ВЛК регіону має право: приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.

У разі незгоди з рішенням ВЛК регіону таке рішення може бути оскаржено до ЦВЛК.

Згідно п. 2.3 розділу І Положення № 402, на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.

Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно

Отже, що при наявності сумніву щодо правильності висновку даної комісії щодо придатності до військової служби, позивач мав право звернутись до Центральної військово-лікарської комісії.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до ЦВЛК з питання перегляду рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, в контексті спірних правовідносин, станом на момент ухвалення рішення, позивачем не доведено, а судом не встановлено наявність підстав для надання позивачу відстрочки від призову за мобілізацією за станом здоров`я, оскільки довідка № 9/1 від 26.12.2023 Військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджує придатність ОСОБА_1 до військової служби, вказана довідка є чинною і не скасованою.

За таких підстав, вимоги позивача в частині визнання протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку від призову за мобілізацією на підставі частини 1 та частини 7 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», за станом здоров?я на строк до одного року, як призовнику, який визнаний під час медичного огляду військово-лікарською комісією КППК ВА м. Одеси обмежено придатним до військової служби та видати документальне підтвердження оформлення відстрочки не підлягають задоволенню.

Щодо визнання протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 у звільненні позивача від мобілізації на підставі частини 4 статті 35 Конституції України та Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», через релігійні переконання, суд зазначає наступне.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 р. №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до частини 8 статті 4 Закону №3543-XII, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Статтею 23 Закону №3543-XII встановлено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, де зазначено інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках. В пункті 4 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зазначено, що громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".

Організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина, визначені Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" №1975-XII від 12.12.1991 (далі - Закон №1975-XII).

Статтею 1 Закону №1975-XII визначено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю (стаття 2 Закону №1975-XII).

Надаючи правовий аналіз вказаним нормативним актам вбачається, що надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації віруючим громадянам, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, законом не передбачено; порядок направлення та проходження служби під час мобілізації в умовах воєнного або надзвичайного станів віруючих громадян Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" не визначено.

Також суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до статті 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова.

Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Положення статті 35 Основного Закону України кореспондуються з положеннями статті 9 «Свобода думки, совісті і релігії» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Так, відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції кожен має право на свободу думки, совісті і релігії; це право включає свободу сповідувати свою релігію або переконання; передбачено, що кожен має право на свободу думки, совісті і релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Зі змісту пункту 2 статті 9 Конвенції випливає, що свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає обмеженням, лише встановленим законом, і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У своєму рішенні по справі «Коккінакіс проти Греції» ЄСПЛ зазначив, що як визначено у статті 9 Конвенції, свобода думки, совісті та релігії виступає однією з підвалин «демократичного суспільства» у значенні, що вживається у пункті 31 Конвенції. Основоположний характер прав, гарантованих його пунктом 1 статті 9 Конвенції, знаходить своє відображення, зокрема, у формулюванні параграфа, що передбачає обмеження на них. На відміну від других параграфів статей 8, 10 і 11 Конвенції, які охоплюють права, що перераховуються в перших параграфах цих статей, у другому параграфі статті 9 Конвенції згадується лише про «свободу сповідувати релігію чи переконання» (пункт 33).

Перелік таких обмежень, за вказівкою ЄСПЛ у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України», є вичерпним, вони мають чітко тлумачитись в межах обмеженої самостійної оцінки, наданої державі, і лише переконливі та нездоланні причини можуть виправдовувати запровадження таких обмежень. При цьому держава має незначні межі для власної самостійної оцінки в цих питаннях.

Як було зазначено вище, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, введено в Україні воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії російської федерації проти України.

Визначені конституційні принципи щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, основою конституційного ладу України, тож від їх захисту залежить їх втілення загалом, зокрема й гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції (частина друга).

Тобто, частиною другою статті 64 Конституції України не передбачено заборони обмеження прав і свобод, передбачених статтею 35 Конституції України.

Таким чином, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації віруючим громадянам, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, а також не визначено Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" порядок направлення та проходження служби під час мобілізації в умовах воєнного або надзвичайного станів віруючих громадян законом не передбачено підстав для задоволення позивних вимог в частині зобов?язання ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення, яким звільнити ОСОБА_1 від мобілізації, через релігійні переконання, та заміни його альтернативною (невійськовою) службою та видати ОСОБА_1 документальне підтвердження оформлення звільнення від проходження військової служби за призовом, на підставі частини 4 статті 35 Конституції України відсутні.

Щодо позовних вимог про скасувати наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 на відправку позивача до Команди №КППК НАСВ м.Львів 22 лютого 2024року на підставі п1) 4.2, 4.7 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та ч. 4 статті 35 Конституції України та Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на виконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.01.2024 року №113/ГрО3 щодо оповіщення та здійснення призову за мобілізацією офіцерів запасу для комплектування курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації до КІПК НАСВ (Львів), 14.02.2024 року офіцеру запасу ОСОБА_1 була виписана бойова повістка на відправку до КППК НАСВ (Львів) від якої позивач відмовився, написавши власноручно заяву від 14.02.2024 про відмову в отриманні повістки.

В зв?язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки на відправку до КППК НАСВ (Львів) та на визначену дату та час в повістці на відправку 22.02.2024 року не прибув, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову військовозобов?язаного під час мобілізації до військової частини не видавався.

За таких підстав вимога позивача про скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 на відправку позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 22 лютого 2024року на підставі п1) 4.2, 4.7 статті 17 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та ч. 4 статті 35 Конституції України та Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» задоволенню не підлягає, оскільки такий наказ не видавався, що підтверджується наданими письмовими поясненнями представником відповідача на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів.

Крім того, як встановлено судовим розглядом підстави для не виконання вимог бойової повістки на відправку до Команди №КППК НАСВ м.Львів 22 лютого 2024року у позивача відсутні.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною відмови, наказу, зобов`язання прийняти рішення, скасування наказ залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бідонько А.В.