Справа № 280/3636/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Справа № 280/3636/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 18.04.2024, ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення №4514-4093/Д-02/8-0800/23 від 29.03.2023 року відповідача щодо не зарахування періодів роботи у Експериментальному господарстві «Хортиця» згідно запису 11-12 трудової книжки НОМЕР_1 та період роботи у ПП «Магнолія-Л» згідно запису 13-14 трудової книжки НОМЕР_1 до загального страхового стажу позивача;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 03.07.1989 року, згідно наказу про прийняття на роботу №50/к від 03.07.1989 р. (запис 11), по 01.03.1994р., згідно наказу про звільненні №13/к від 28.02.1994р. (запис 12) у Експериментальному господарстві «Хортиця» трудової книжки НОМЕР_1 , та період роботи з 04.04.1995р. по 15.08.1995р. у ПП «Магнолія-Л» згідно запису 13-14 трудової книжки НОМЕР_1 від 12.04.1982 р.;

зобов`язати відповідача провести перерахунок розміру та виплати пенсії позивачу починаючи з 03.01.2023 року з урахуванням фактично виплачених сум та з урахуванням зарахованого цим судовим рішенням періоду роботи.

Також до позову додана заява про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, обґрунтована намаганням позивача вирішити спір у позасудовому порядку та тривалим лікуванням позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення кадрових та інших документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань зарахування до страхового стажу період роботи, зазначені у його трудовій книжці. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або не точного запису не передбачено. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії за трудовим стажем, зазначеним у трудовій книжці. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 26.04.2024 поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику сторін.

08.05.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, в якому пенсійний орган посилається на те, що період роботи з 03.06.1989 по 01.03.1994 не було враховано до трудового стажу, оскільки у наданій трудовій книжці НОМЕР_1 (запис №11-12) дата прийняття 03.06.1989 не відповідає даті наказу 03.07.1989. Також не зазначено повного найменування підприємства, що суперечить п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Зміст печатки, яка проставлена при звільненні, не містить чіткого зображення складу тексту, придатного для сприйняття. Період роботи з 04.04.1995 по 15.08.1995 не було враховано до трудового стажу, оскільки в даті наказу про звільнення є виправлення. Враховуючи викладене вважає, що дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні.

14.05.2024 від позивача надійшло клопотання про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_2 , який працював разом із позивачем у Експериментальному господарстві «Хортиця» в період з 19.08.1987 по 26.10.1990.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

03.01.2023 позивач звернувся до територіального відділу ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію позивачу було призначено і, починаючи з 02.01.2023 він почав її отримувати.

13.03.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою (зареєстровано в ГУ ПФУ в Запорізькій області за вх.№4093/Д-0800-23 від 13.03.2023) в якій просив, окрім іншого, надати роз`яснення та повідомити щодо зарахованого стажу, відповідно до його трудової книжки.

Відповідно до наданих роз`яснень відділу обслуговування громадян №3 ГУ ПФУ в Запорізькій області від 29.03.2023 №4511-4093/Д-02/8-0800/23 позивачу не було зараховано періоди роботи з 03.06.1989 по 01.03.1994 та з 04.04.1995 по 15.08.1995.

Період роботи з 03.06.1989 по 01.03.1994 не було враховано до трудового стажу, оскільки у наданій трудовій книжці НОМЕР_1 (запис №11-12) дата прийняття 03.06.1989 не відповідає даті наказу 03.07.1989. Також не зазначено повного найменування підприємства, що суперечить п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Зміст печатки, яка проставлена при звільненні, не містить чіткого зображення складу тексту, придатного для сприйняття. Період роботи з 04.04.1995 по 15.08.1995 не було враховано до трудового стажу, оскільки в даті наказу про звільнення є виправлення.

Не погоджуючись з рішенням відповідача від 29.03.2023 №4511-4093/Д-02/8-0800/23, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено, що з 03.07.1989 по 01.03.1994 позивач працював на Експериментальному господарстві «Хортиця» (запис №11-12).

З зазначених відомостей трудової книжки чітко вбачаються дати наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи, розбірливо внесені записи про роботу, наявні підписи осіб, які заповнювали трудову книжку та печатка підприємства, що відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Проте даний період не був зарахований відповідачем в зв`язку з помилкою (розбіжністю) в даті прийняття позивача на роботу, не зазначенням повного найменування підприємства та не чіткою печаткою.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено, що в період з 04.04.1995 по 15.08.1995 позивач працював слюсарем-монтажником на ПП «Магнолія-Л» (запис №13-14).

Дати зачислення та звільнення позивача на ПП «Магнолія-Л» внесені розбірливо, наявний підпис особи, яка робила вказані записи та печатка підприємства.

Проте даний період не було враховано до трудового стажу, оскільки в даті наказу про звільнення є виправлення.

З огляду на це суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцією Про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція №58)

Пунктом 1.1 Інструкції №58 також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічна за змістом норма містилась у п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, яка діяла в Україні станом на дату заповнення трудової книжки позивача 12.04.1982.

При цьому суд зазначає, що періоду роботи позивача в Експериментальному господарстві «Хортиця» (записи №11-12) передував період роботи позивача з 20.03.1989 по 26.06.1989 в Совгоспі «Дніпровський» (записи 9-10), відповідно судом встановлена неточність в записі №11 щодо дати прийняття позивача на роботу в Експериментальному господарстві «Хортиця», замість 03.07.1989 зазначено 03.06.1989, оскільки до 26.06.1989 позивач працював в іншому підприємстві дата звільнення з якого передує даті прийняття на роботу в Експериментальне господарство «Хортиця».

Щодо зазначених недоліках у записах в трудовій книжці позивача, то суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту заповнення трудової книжки, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині розрахунку пенсії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 у справі №654/890/17, від 06 квітня 2022 року у справі №607/7638/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

При цьому суд звертає увагу на те, що можливі порушення у заповненні трудової книжки, зазначені відповідачем, не впливають на факт роботи позивача у спірні періоди та отримання ним загального трудового стажу.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших.

Оскільки на розмір пенсії, який визначається за правилами ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», через коефіцієнт страхового стажу, який визначається відповідно до ст. 25 цього Закону, впливає сума місяців страхового стажу (тобто відповідний стаж), то визначений відповідачем розмір пенсії позивача має бути перерахований з урахуванням періодів страхового стажу позивача з 03.07.1989 по 01.03.1994 та з 04.04.1995 по 15.08.1995.

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom №44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany №71916/01, №71917/01 та №10260/02).

Також, суд вважає за потрібне наголосити, що на сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування (standards of proof): «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence), «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence) та «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

У справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень щодо відмови фізичній особі у реалізації її права на соціальний захист, гарантованого, зокрема, статтею 46 Конституції України, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».

Це, зокрема, зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України».

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідач правомірність своїх дій належними та допустимими доказами не довів.

Разом з тим суд зазначає, що лист-роз`яснення відповідача від 29.03.2023 за №4511-4093/Д-02/8-0800/23 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є лише відповіддю на заяву позивача від 13.03.2023. В даному випадку протиправними є дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 03.07.1989 по 01.03.1994 та з 04.04.1995 по 15.08.1995.

Таким чином в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Що стосується клопотання позивача про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_2 , то суд зазначає таке.

З матеріалів справи встановлено, що 29.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу обслуговування громадян №3 ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою щодо розгляду питання про підтвердження стажу показами свідків.

Відповідно до пунктів 17 та 18 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 (далі Порядок №637) за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, чинним законодавством передбачений порядок підтвердження стажу роботи показаннями не менш ніж двох свідків, які надаються пенсійному органу, а не суду.

У відповідь на заяву пенсійний орган, з посиланням на норми Порядку №637, повідомив позивача про те, що для зарахування вищезазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки або заяву для опитування не менше двох свідків, де вказати П.І.Б. свідків, які мають записи в трудових книжках за період спільної роботи. На сьогоднішній день позивач не надав заяву з прізвищами свідків, яких потрібно опитати, та адреси, де свідки проживають.

Позивачу було роз`яснено, що йому необхідно надати документи не менше двох свідків, які б знали позивача по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі за час, стосовно якого вони підтверджують його роботу. Крім того, необхідні підтверджуючі документи стосовно ліквідації підприємства та відсутності архівних даних.

Докази того, що позивач надав відповідачу запитувані документи та відомості у суду відсутні.

Більш того справа призначена до розгляду в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження, що не передбачає виклик та допит свідків.

Крім того, за приписами вищенаведеного Порядку стаж роботи може підтверджуватися показаннями не менш ніж двох свідків, а не одного.

Таким чином у задоволенні клопотання позивача про виклик та допит свідка слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик та допит свідка відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи: з 03.07.1989 по 01.03.1994 на Експериментальному господарстві «Хортиця», з 04.04.1995 по 15.08.1995 на Приватному підприємстві «Магнолія-Л».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи: з 03.07.1989 по 01.03.1994 на Експериментальному господарстві «Хортиця», з 04.04.1995 по 15.08.1995 на Приватному підприємстві «Магнолія-Л».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок розміру та виплати пенсії ОСОБА_1 починаючи з 03.01.2023 року з урахуванням періодів страхового стажу ОСОБА_1 з 03.07.1989 по 01.03.1994 та з 04.04.1995 по 15.08.1995, й з урахуванням фактично виплачених сум пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «18» червня 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль