Справа № 560/5120/24
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5120/24
РІШЕННЯ

іменем України

17 червня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії щодо надання дозволу на виїзд за кордон, щодо зняття його з військового обліку у зв`язку з виїздом за кордон, видачі довідки про здачу ВОД. В обґрунтування позову зазначає, що звернувся до відповідача з заявою про зняття з військового обліку у зв`язку з виїздом за кордон, на що отримав відмову, яку вважає протиправною.

У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що у керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 були відсутні правові підстави для зняття позивача з військового обліку, оскільки його право на виїзд за межі України на період дії воєнного стану обмежене.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання дозволу на зміну місця проживання, зняття його з військового обліку призовників, військовозобов`язаних у зв`язку з виїздом за кордон на постійне проживання.

За результатами розгляду заяви позивачу надано відповідь від 29.03.2024 №2796 про неможливість надання йому дозволу на зміну місця проживання, зняття з військового обліку. Відповідач покликався на Закони України "Про військовий обов`язок і військову службу" ( ч. 4 ст. 37), "Про правовий режим воєнного стану" ( ч. 1 ст. 8), "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" ( ч. 6 ст. 22), а також на вимоги керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 , якими було заборонено надавати відповідні дозволи призовникам та військовозобов`язаним, а також знімати їх з обліку.

Оцінюючи надану відповідь, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII). Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання.

Згідно із ч.4 ст.37 цього ж Закону, у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

При цьому, за змістом статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України, до яких віднесено встановлення воєнного або надзвичайного стану, в умовах якого окремі обмеження прав і свобод людини можуть бути реалізовані виключно із зазначенням строку дії цих обмежень.

У Рішенні від 14.11.2001 за № 15-рп/2001 Конституційний Суд України зазначає, що вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Водночас назване право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України можуть бути обмежені законом (стаття 33 Конституції України). Таким чином, передбачені статтею 33 Конституції України право вільного вибору місця проживання та право вільно залишати територію України можуть бути обмежені, зокрема у період встановлення правового режиму воєнного стану.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин на території України було введено воєнний стан Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/22, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2101-ІX (зі змінами), який є правовою підставою обмеження передбаченого статтею 33 Конституції України права вільно залишати територію України та права вільно обирати місце проживання.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.11.2001 за № 15-рп/2001, допустимість обмеження свободи пересування, вільного вибору місця проживання в межах держави та права вільно залишати територію країни визнається і міжнародним правом. Так, стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року закріплює правило, за яким здійснення права на свободу пересування і свободу вибору місця проживання, вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не може зазнавати обмежень крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Верховний Суд у постанові від 09.03.2023 у справі №600/2520/22-а щодо аналогічних правовідносин зазначав, що обмеження певних категорій громадян у праві виїзду за кордон під час воєнного стану певною мірою є втручанням у приватне життя особи в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак таке втручання прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну мету.

У постанові від 17.08.2023 у справі №380/7792/22 Верховний Суд вказав на те, що той факт, що Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" не містить прямого обмеження права залишати територію України в умовах правового режиму воєнного стану, не означає, що такі обмеження до вказаної категорії осіб не можуть застосовуватись на підставі Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", які є спеціальними для цього періоду.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин пунктом 16 частини 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" №389-VІІІ (в редакції від 19.10.2023) визначалось, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як, зокрема, забороняти громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи Службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України.

Верховний Суд у постанові від 17.08.2023 у справі № 380/7792/22 зазначає, що після оголошення мобілізації в державі проводяться заходи особливого періоду, які передбачають, крім іншого, призов військовозобов`язаних до Збройних Сил України на військову службу в особливий період. Призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статтею 22 якого визначено такий обов`язок громадян як з`являтися за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час. Громадяни, які перебувають у запасі і не призвані на військову службу або не залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час мобілізації, можуть бути відповідно до закону залучені до виконання робіт, які мають оборонний характер (частина друга статті 22 Закону № 3543-XII).

Громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті (частина 6 статті 22 Закону № 3543-XII).

Згідно з ч. 4 ст. 37 Закону №2232-XII у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України:

1) з військового обліку призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України):

які досягли 25-річного віку;

які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік в іншому районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за новим місцем проживання;

які призвані, направлені чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

які пройшли базову загальновійськову підготовку;

які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби як непридатні до військової служби за станом здоров`я - після підтвердження рішення комісією вищого рівня;

які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу після закінчення закладів освіти;

які направлені на альтернативну (невійськову) службу;

які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;

Водночас, судом не встановлені належні докази того, що позивач належить до категорій осіб, щодо яких наявні обов`язкові підстави для зняття їх з військового обліку, встановлені спеціальним законом.

З огляду на це, при вирішенні заяви позивача відповідач не вийшов за межі повноважень і не порушив вимоги закону, позаяк не мав достатніх підстав для надання позивачу дозволу на зняття з військового обліку та зміни місця проживання.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги не є обґрунтованими, відтак не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 17 червня 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 )

Головуючий суддя І.С. Козачок