Справа № 460/23677/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/23677/23 пров. № А/857/4824/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року, ухвалене суддею Дорошенко Н.О. у м. Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 460/23677/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у звільненні позивача за сімейними обставинами відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» внаслідок здійснення опіки над недієздатною бабусею;

-зобов`язати відповідача звільнити позивача на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі здійснення опіки над особою, визнаною за рішенням суду недієздатною.

29 січня 2024 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду у встановленому порядку рапорту ОСОБА_1 від 21.08.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 21.08.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 429,44 грн.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не розглянув у встановленому порядку рапорт позивача про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки, лист про повернення рапорту без реалізації не може вважатися рішенням відповідача про відмову в задоволенні такого рапорту.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що рапорт позивача із доданими документами був повернутий без реалізації командиру військової частини НОМЕР_2 супровідним листом від 03.10.2023 № 2/370, оскільки позивач не надав рішення суду про призначення позивача опікуном над недієздатною особою, яке приймається на підставі подання органу опіки та піклування.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .

21.08.2023 позивач звернувся з письмовим рапортом на ім`я командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_3 та просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю бабусею ОСОБА_2 , яку визнано судом недієздатною.

Рапорт позивача від 21.08.2023 командиром взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_3 21.08.2023 скерований по команді та отриманий військовою частиною НОМЕР_3 - 28.08.2023.

06.06.2023 року вказаний рапорт на звільнення позивача та долучені документи командиром військової частини НОМЕР_3 направлено на розгляд командуванню військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач, розглянувши рапорт позивача та додані до нього документи, листом від 03.10.2023 № 2/370 повернув їх без реалізації, вказавши, що опікуна над недієздатною особою було призначено за заявою представника військовослужбовця, а не за поданням органу опіки та піклування. Позивачу на підтвердження права на звільнення необхідно надати рішення суду, яким його призначено опікуном недієздатної особи за поданням органу опіки та піклування.

Вважаючи відмову відповідача у звільненні з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, у період дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

Зокрема, відповідно до абз. 6 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною.

Апеляційний суд встановив, що у рапорті від 21.08.2023 позивач вказав про своє небажання проходити військову службу та просив звільнити його з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною, тобто на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

До рапорту додав рішення Буського районного суду Львівської області від 23.05.2023 у справі № 943/307/23, яке набрало законної сили 22.06.2023, яким визнано ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатною.

Встановлено опіку над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено її опікуном ОСОБА_1 .

Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною два роки.

Разом з тим, відповідач, розглянувши рапорт та додані документи, повідомив позивача про повернення таких документів без реалізації. Тобто, жодного рішення по суті, ні про задоволення рапорту та звільнення військовослужбовця, ні про відмову у звільненні з військової служби, відповідач прийняв. Натомість, відповідач листі від 03.10.2023 № 2/370 вказав про необхідність військовослужбовцю на підтвердження права на звільнення надати рішення суду, яким його призначено опікуном недієздатної особи за поданням органу опіки та піклування.

Суд зауважує, що, відповідно до вимог частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, відповідач зобов`язаний виконати (врахувати, взяти до уваги) приписи суду, що викладені в рішенні суду, яке набрало законної сили.

Незгода відповідача з рішенням суду, чи з мотивами, якими керувався суд, ухвалюючи відповідне рішення, є підставою для оскарження цього рішення та, в жодному разі, не є підставою для ухилення від його виконання.

Тому не мають правового підґрунтя пояснення відповідача про те, що суд, на думку відповідача, «не правильно» прийняв рішення про призначення позивача опікуном.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення № 1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Слід зазначити, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Згідно з абз. 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Апеляційний суд встановив, що рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини позивач 21.08.2023 подав по команді командиру взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_3 , далі командиру військової частини НОМЕР_3 , який, в свою чергу, 06.09.2023 направив його командуванню військової частини НОМЕР_1 , з клопотанням по суті рапорту.

Тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , розглянувши рапорт позивача та додані до нього документи, листом від 03.10.2023 № 2/370 повернув їх без реалізації.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що лист про повернення рапорту без реалізації не може вважатися рішенням відповідача про відмову в задоволенні такого рапорту. Отже рапорт позивача у встановленому порядку розглянутий не був.

Тому відсутні підстави для визнання протиправною відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби, оскільки за обставинами справи рішення про відмову у звільненні позивача з військової служби відповідач не приймав.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність, яка порушує права та законі інтереси позивача, оскільки, не прийняв жодного мотивованого рішення за наслідками поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що позовна вимога про зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби є передчасною, оскільки, наказ про звільнення позивача з військової служби чи рішення про відмову у такому звільненні повноважним командиром не приймались, а відтак такий рапорт залишається не вирішеним по суті.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та застосував ефективний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду у встановленому порядку рапорту позивача від 21.08.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- зобов`язання відповідача розглянути по суті рапорт позивача від 21.08.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту.

Цей висновок є підставою для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат, оскільки залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року в справі № 460/23677/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний