Справа № 320/12418/23
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 66 від 23.12.2022 року щодо відмови позивачу у переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, періоди роботи в органах податкової служби та перевести на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХП «Про державну службу», здійснити нарахування та виплату такої пенсії з дати звернення із відповідною заявою - 07.09.2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Така відмова обґрунтована відсутністю, на думку відповідача, стажу роботи віднесений до категорій посад державної служби, зокрема невизнання займаної посади в Податковій державній інспекції як посади, яка відноситься до державної служби.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року позов задоволено:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 66 від 23.12.2022 щодо відмови ОСОБА_1 у переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, код ЄДРПОУ - 42098368) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, періоди роботи в органах податкової служби та перевести на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХП «Про державну службу», здійснити нарахування та виплату такої пенсії з дати звернення із відповідною заявою - 07.09.2022 року;

стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 3220,80 грн. (три тисячі двісті двадцять гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, код ЄДРПОУ - 42098368).

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт акцентує увагу на тому, що Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві є неналежним відповідачем у справі, позаяк оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду в Житомирській області.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому останнім зазначено, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві є належним відповідачем у справі, який має скасувати рішення № 66 від 23.12.2022.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно пункту 3 частини першої статті 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджено паспортом № НОМЕР_2 від 11.09.2017.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_3 , ОСОБА_1 05.09.2022 звільнена з займаної посади в Державній аудиторській службі та припинено державну службу (наказ № 435-о від 31.08.2022).

07 вересня 2022 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення згідно з пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 66 від 19.09.2022 року позивачу призначено пенсію за віком.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звертався до відповідача з заявами від 23.09.2022, від 04.10.2022 та від 19.12.2022 щодо скасування рішення про призначення пенсії від 19.09.2022 за віком та призначення позивачу пенсії за віком згідно з пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" у відповідності до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листами від 28.09.2022, від 31.10.2022 та від 23.12.2022 було відмовлено у задоволенні вищевказаних заяв. Правовим обґрунтуванням вказаних трьох рішень відповідача є те, що перебування позивача під час трудової діяльності на посаді в Податковій державній інспекції не відноситься до державної служби. Таким чином, відповідач дійшов висновку, що у позивача відсутній необхідний трудовий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що на момент набрання сили 01.05.2016 року «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII позивач мав 19 років стажу державної служби, а страхового стажу на момент подання заяви про призначення пенсії відповідно до п. 10, 12 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» та відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» - 25 років. Таким чином, маючи 19 років стажу державної служби та 25 років роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, позивач мав законне право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХП і «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VІІІ. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 66 від 23.12.2022 є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З системного аналізу наведених вище положень Порядку № 22-1 слідує, що:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

З матеріалів справи вбачається, що враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про перехід на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке за принципом екстериторіальності розглядало заяву позивача щодо призначення пенсії та прийняло оскаржуване рішення про відмову у її призначенні від 23.12.2022 № 66 (а.с. 31-32), а не Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як зазначив суд першої інстанції.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зобов`язано врахувати встановлені судом факти та обставини щодо права позивача на призначення пенсії згідно Закону України "Про державну службу".

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, до участі у розгляді цієї адміністративної справи як співвідповідач судом першої інстанції залучений не був, незважаючи на те, що відповідачем було подано відповідне клопотання (а.с. 64).

Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, тоді як належним відповідачем у даній справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким було прийнято оскаржуване у даній справі рішення від 23.12.2022 № 66.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, з наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Враховуючи ту обставину, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності у суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вказане вище не позбавляє його права повторно звернутися за захистом своїх прав, свобод та інтересів у встановлений законом спосіб та до належного відповідача.

Судовою колегією враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при прийнятті рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, безпідставно задовольнивши позовні вимоги.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції шляхом прийняття нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан