Справа № 240/5205/23
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 червня 2024 року м. Житомир справа № 240/5205/23
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 15.11.1993 по 11.08.1997 в МП "Дамтекс" та призначити пенсію по інвалідності з дати звернення за призначенням, з 29.01.2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при досягнення 50 років звернувся з заявою про призначення пенсії по інвалідності, разом із заявою були надані всі необхідні документи. Рішенням від 02.02.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області відмовило, в призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Стверджує, що недоліки записів у довідці не можуть бути підставою для не врахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів.
Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.
Ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач 1 надіслав суду відзив, у якому заперечив проти позову, мотивуючи тим, що після реєстрації звернення (заяви) від ОСОБА_1 в головному управлінні Пенсійного фонду України у Житомирській області про призначення пенсії, заява розглянута головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 02.02.2023 N0, відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності.
Відповідно до ст.32 Закону № 1058-1V особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. До страхового стажу позивачу не зараховані періоди роботи: з 15.11.1993 по 11.08.1998, оскільки довідка завірена нечитабельною печаткою та не підтверджена первинними документами, а також запис про данний період роботи відсутній у трудовій книжці.
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Відповідач 2 надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що 29 січня 2023 року до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області звернувся ОСОБА_1 , із заявою про призначення пенсії по інвалідності. За результатом розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області прийнято рішення від 02.02.2023 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності з підстав відсутності стажу у відповідності до ст. 32 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страховий стаж позивача становить 10 років 0 місяців 21 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано, за записами трудової книжки, періоди роботи з 15.11.1993 по 11.08.1998, оскільки - довідка завірена нечитабельною печаткою та не підтверджена первинними документами, а також запис про данний період роботи відсутній у трудовій книжці.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Отже, визначення загального трудового та страхового стажу особи проводиться виключно органами Пенсійного фонду України на підставі трудової книжки чи інших документів, а з 01.01.2004 на підставі відомостей, що є в системі персоніфікованого обліку. Відтак, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів правових підстав у зарахуванні позивачу періоду роботи з 15.11.1993 по 11.08.1998, згідно трудової книжки, до страхового стажу не має.
Інших заяв по суті до суду не надходило.
Суд всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та, встановив.
Позивач звернуся 29.01.2023 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 1.1 Порядку 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.
Постановою Пенсійного Фонду України № 25-1 від 16.12.2020 внесені зміни до Порядку 22-1 щодо застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до вказаної постанови за принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29.01.2023 розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яким 02.02.2023 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.
Рішення мотивоване наступним: «… Згідно з поданими документами та даними персоніфікованого обліку страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.11.1993 по 11.08.1998 згідно довідки від 27.12.2022 за №29, виданої МП «Дантекс», оскільки довідка завірена нечитабельною печаткою (не читається ЄДРПОУ) та не підтверджена первинними документами, а також запис про даний період роботи відсутній у трудовій книжці. Для зарахування до страхового стажу даного періоду необхідно надати копії наказу про прийняття та звільнення, довідку про нарахування заробітної плати або копій відомостей про нарахування заробітної плати, а також витяг Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців про реєстрацію (ліквідацію) МП «Дамтекс».

Ваш загальний страховий стаж становить 10 років 0 місяців 21 день, недостатнім для призначення пенсії по інвалідності у віці 50 років…».

Не погодившись із цим рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін, суд застосовує наступні правові норми.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 передбачалося, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Як вже зазначалося, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення пенсії слугував факт відсутності необхідного страхового стажу (12 років). За твердженнями відповідачів страховий стаж позивачки становить 10 років 0 місяці 21 дні.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу вказаних вище положень Порядку №637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Таким чином, доводи пенсійного органу щодо незарахування до трудового стажу позивача періодів його роботи згідно довідки №29 від 27.12.2022 у зв`язку з відсутністю записів в трудовій книжці позивача, суд вважає безпідставними.

Окрім того, пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Подібні за змістом приписи містить і Інструкція № 58.

Так, відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень як Інструкції № 162, так і Інструкції № 58 дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки чи довідок може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Суд звертає увагу, що відповідач не зарахував спірний періоди роботи пославшись неточності у довідці, а саме: нечитабельна печатка.

На особу не може перекладатись тягар доведення чіткості даних, що зазначені у довідці.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Таким чином, розглянуті недоліки щодо заповнення довідки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Також, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі № 307/541/17 зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Отже не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 15.11.1993 по 11.08.1998, оскільки нечитабельні печатка, то суд зауважує, що така підстава не є належною для відмови у призначенні пенсії за віком та не може позбавляти права позивача на призначення пенсії, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відтак позовна вимога про скасування рішення відповідача 2 та зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу періоди роботи на МП "Дамтекс" позивача з 15.11.1993 по 11.08.1997 підлягає задоволенню.

Щодо зобов`язання відповідача 1 призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Закону України №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: … для осіб з інвалідністю II та III груп: … від 59 років до досягнення особою 51 років включно - 12 років.

Сторони не заперечують, що на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 50 років, він є особою із інвалідністю ІІІ групи.

Відтак позивач має право на призначення пенсії по інвалідності за наявності страхового стажу 12 років.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд констатує, що страховий стаж позивача не є обчисленим із урахуванням спірного стажу, а суд не може перебирати на себе функцію відповідачів та проводити його обчислення.

Оскільки до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань, суд з метою ефективного та повного захисту прав позивача, відповідно до частини другої статті 9 КАС України виходить за межі позовних вимог та зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 29.01.2023, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідача 1 призначити пенсію, оскільки вказана вимога є передчасними та заявлена на майбутнє.

Суд не проводить розподіл судових витрат, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ), Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (вулиця Січових стрільців, 15, Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76000, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 02.02.2023 №45 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 15.11.1993 по 11.8.1998, та повторно розглянути заяву від 29.01.2023 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 гривень 80 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова