Справа № 280/3400/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Справа № 280/3400/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; )

про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення позивача від щодо відмови позивачу в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 26.02.2024;

- зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 26.02.2024.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Хомичем І.О., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія АА № 1410370 від 12.02.2024.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII). Користуючись правом, наданим статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), 26.02.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки. Відповідач відмовив позивачу в призначені пенсії за віком з посиланням на те, що позивачу вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до Закону № 1058-ІV та статті 13 Закону № 1788-ХІІ. Позивач вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим усупереч положенням чинного законодавства. Зазначає, що за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше, отже, пенсія позивачу відповідно до Закону № 1058-IV має бути призначена, виходячи з показника середньої заробітної плати по Україні за три останні роки, тобто за 2021-2023 роки, що передували року звернення (2024 рік) за призначенням пенсії за віком до територіального управління Пенсійного фонду України. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22.04.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

02.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що позивачу 23.12.2002 первинно було призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону №1058-IV, зі зниженням пенсійного віку відповідно п. «а» ч.1 ст. 13 Закону №1788-XII. Статтею 13 Закону №1788-XII, а на теперішній час ст. 114 Закону №1058-IV для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Оскільки позивачу вже було призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, у відповідача відсутні правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки, оскільки показник середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки застосовуються лише при первинному призначенні пенсії у 2024 році. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Управлінні, з 23.12.2002 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону №1788-XII.

26.02.2024 позивач звернувся до Управління із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив призначити йому пенсію за віком з дати подання цієї заяви, та просив під час призначення пенсії за віком застосувати показник середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки згідно із Законом №1058-IV.

Управління листом від 15.03.2024 №4775-4434/Н-02/8-0800/24 повідомило, що позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, призначену відповідно до Закону №1058-IV. Згідно з п.1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один з видів пенсії за її вибором. Звернуто увагу, що відповідно до ст.9 Закону №1058-IV призначаються наступні пенсійні виплати: за віком, по інвалідності та у зв`язку з втратою годувальника. Оскільки позивач отримує пенсію за віком, перейти на цей самий вид пенсії та застосувати показник середньої заробітної плати по Україні за 2021 2023 роки підстав не має.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача на підставі поданих сторонами письмових доказів, наявних в матеріалах справи, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «а» статті 13 Закону №1788-XII (в редакції на момент призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

З 01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-IV.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно зі статтею 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 43 Закону № 1058-ІV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Статтею 10 Закону №1058-ІV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсій за її вибором.

За правилами частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Як свідчать матеріали справи, позивач з 23.12.2002 отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п. «а» статті 13 Закону №1788-XII.

Слід зазначити, що в аналогічних та подібних правовідносинах Верховним Судом сформовано правові позиції.

Так, у постановах від 20.03.2018 у справі №336/368/16-а, від 03.04.2018 у справі №753/8128/16-а, від 24.04.2018 у справі №185/1391/17, від 14.05.2019 у справі №337/851/17, від 31.05.2019 у справі № 314/272/17, від 31.05.2019 у справі №185/746/17, від 09.12.2019 у справі №127/17149/17 Верховний Суд дійшов висновку, що статтею 13 Закону №1788-XII для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Втім вид пенсії відповідає та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом №1058-IV. А тому в даному випадку має місце призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена.

У постанові від 18.06.2020 у справі №366/709/17 Верховний Суд надавав оцінку обставинам справи, у яких особі було первинно призначено пенсію саме відповідно до п. «а» статті 13 Закону №1788-XII, та дійшов аналогічного висновку, зазначивши, що вказаною нормою для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Такий вид пенсії відповідає та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом № 1058-IV. Оскільки заява позивача до Управління фактично стосувалась призначення йому того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка йому вже була призначена у 2010 році, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 45 Закону № 1058-IV.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06.12.2021 у справі № 185/951/17 у подібних правовідносинах щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 14 Закону №1788-XII.

Щодо посилання позивача на постанови Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №334/917/17, від 23.10.2020 у справі № 528/196/17, від 17.06.2021 у справі № 336/7438/16, суд зазначає, що останні не можуть бути враховані судом, оскільки викладена в них позиція базується та правових висновках Верховного Суду України, викладених у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 21-6331а15, які сформовані щодо обставин справи, у яких особі первинно було призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону №1788-XII, тобто є відмінними від обставин справи, що розглядається судом.

Крім того, слід зазначити, що, формуючи правову позицію у подібних правовідносинах щодо відсутності підстав для повторного призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV за умови первинного призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону №1788-XII, в постанові від 20.03.2018 у справі №336/368/16-а, Верховний Суд зазначив, що вказаний висновок не суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14 та від 29 листопада 2016 року у справі № 21-6331а15, які полягають в тому, що особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV у зв`язку із досягненням такого віку вона (пенсія) має обраховуватися на підставі положень статті 40 Закону № 1058-ІV як вперше.

Також слід врахувати, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення аналогічних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.

За наведеного вище, суд дійшов висновку, що оскільки заява позивача до Управління фактично стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена позивачу, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV, в тому числі із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 348/2271/16-а, від 13.09.2018 у справі №127/16610/17 та від 02.04.2019 у справі №495/620/17 як нерелевантні до обставин даної справи, оскільки у вказаних справах позивачам було первинно призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону №1788-XII, тобто інший вид пенсії, водночас, у даній справі позивачу первинно було призначено пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку.

Так само невідповідними є посилання позивача на постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №211/1898/17 та від 15.05.2019 у справі № 504/503/17, оскільки у цих правах позивачам первинно було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; п. 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Ruiz Torija v. Spain", № 18390/91; п. 29).

У контексті зазначеного слід звернути увагу, що інші доводи учасників справи не спростовують висновків суду з огляду на вищенаведену сталу правову позицію Верховного Суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є необґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України ,у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; ) про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18.06.2024.

Суддя М.О. Семененко