Справа № 520/32517/23
Суддя: Крівцов Д. А.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/16/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Некрасова О.В., представника відповідача Тупікової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Харківської митниці Державної митної служби Українипро скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відшкодування моральної шкоди, стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Адвокат Некрасов О.В. (представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), в остаточній редакції позовних вимог просить:

- скасувати постанову Харківської митниці (відповідач) № 0085/80700/23 від 22.08.2023, згідно з якою позивача визнано винним у порушенні митних правил та накладено штраф у розмірі 34000,00 грн. (Постанова);

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.;

- стягнути з відповідача суму стягнутих коштів по виконавчому провадженню № 73048851 у розмірі 27853,55 грн.

- стягнути судові витрати в розмірі судового збору та збору за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 4562,80 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що Постановою він як директор ПП «Українська виноробна компанія», який уповноважений на роботу з митницею від імені вказаної компанії, визнаний винним в порушенні митних правил, на нього накладений штраф у розмірі 34000,00 грн. Між тим станом на час винесення Постанови позивач не працював на вказаному підприємстві та, відповідно, не був уповноваженим на роботу з митницею. Ураховуючи наведене, адміністративне стягнення на нього накладене незаконно. На виконання Постанови з позивача органами виконавчої служби в примусовому порядку стягнуті 27853,55 грн. Оскільки Постанова є незаконною, вказані грошові кошти підлягають поверненню позивачу, у зв`язку з чим ним заявлено вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 27853,55 грн. Крім того, внаслідок незаконного винесення Постанови та стягнення з позивача в примусовому порядку на її виконання грошових коштів, позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 10000,00 грн.

Відповідач подав відзив, у якому заперечував проти позову в повному обсязі. В обґрунтування посилався на законність Постанови та зазначив, що згідно із наявною у відповідача інформацією саме позивач станом на час винесення Постанови був директором директор ПП «Українська виноробна компанія».

Позивач та його представник у судовому засіданні 22.05.2024 позовні вимоги і доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.05.2024 заперечувала проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 05.01.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2024 заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, зупинене стягнення з позивача штрафу, накладеного згідно з Постановою.

Обставини, встановлені судом, та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно з Постановою, винесеною відповідачем, позивача як особу, уповноважену на роботу з митницею від ПП «Українська виноробна компанія», визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 481 Митного кодексу України, а саме у порушенні строку тимчасового вивезення марок акцизного збору, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000,00 грн. (а.с. 8-9).

Згідно з трудовою книжкою позивача, він 11.06.2020 звільнений з посади директора ПП «Українська виноробна компанія» (а.с. 11).

На підставі Постанови відносно позивача відкрите виконавче провадження № 73048851 з примусового стягнення штрафу, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.10.2023, постановою про арешт коштів боржника від 16.10.2023, винесених державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (а.с. 10-11; 25-26).

Відповідно до платіжних інструкцій, з позивача у виконавчому провадженні № 73048851 на користь Московського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ стягнуті грошові кошти в загальному розмірі 27853,55 грн. (а.с. 117-122).

Мотиви суду

Щодо скасування постанови та повернення сплаченого штрафу

Згідно з ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається д адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 251, 252, 279 КУпАП, орган (посадова особа), розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в тому числі надає оцінку зібраним доказам.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, містить лише описання адміністративного правопорушення та не може бути належним доказом учинення особою такого порушення (постанова Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а).

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

З досліджених судом доказів та пояснень представника відповідача вбачається, що ПП «Українська виноробна компанія» були несвоєчасно вивезені марки акцизного збору. Постанова винесена відносно позивача у зв`язку із тим, що він станом на час винесення Постанови згідно з даними відповідача перебував на посаді директора ПП «Українська виноробна компанія» та, відповідно, представляв вказану компанію у відносинах з митними органами.

На запитання суду, на підставі яких даних відповідач станом на час винесення Постанови дійшов висновку, що позивач працює на посаді директора ПП «Українська виноробна компанія», представник відповідача надала витяг з бази даних «АСМО», згідно з яким позивач зазначений директором підприємства. Також представник відповідача зазначила, що вказана база даних є внутрішньою базою даних митниці.

Між тим, як встановлено судом з копії трудової книжки позивача, він станом на час винесення Постанови (22.08.2023) вже понад три роки не працював на посаді директора ПП «Українська виноробна компанія» та у вказаній компанії в цілому.

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави покладати на позивача відповідальність за невиконання ПП «Українська виноробна компанія» встановлених строків тимчасового вивезення марок акцизного збору.

Доводи відповідача відносно того, що Постанову винесено на підставі наявних у відповідача відомостей відносно того, що позивач працює на посаді директора ПП «Українська виноробна компанія», суд відхиляє, оскільки вказані доводи спростовуються даними трудової книжки позивача. Витяг з бази даних відповідача суд не може визнати належним та допустимим доказом на підтвердження факту перебування позивача на посаді директора ПП «Українська виноробна компанія» станом на 22.08.2023, оскільки з пояснень представника відповідача вбачається, що вказана база даних є внутрішньою базою відповідача, а відтак наявна в ній інформація не може вважатись офіційною та релевантною.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч. 2 ст. 77, п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС не доведено, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, наявність події та складу адміністративного правопорушення в діях позивача, тобто не доведено правомірність оскаржуваної Постанови.

У зв`язку з наведеним суд задовольняє позовні вимоги в частині скасування Постанови.

На виконання Постанови з позивача в примусовому порядку стягнута частина штрафу в розмірі 27853,55 грн., що підтверджується наданими позивачем платіжними інструкціями та не заперечувалось відповідачем.

З Постанови вбачається, що штраф стягувався на рахунок відповідача.

Оскільки Постанову судом скасовано, наявні підстави для повернення позивачу безпідставно стягнутого з нього штрафу в сумі 27853,55 грн.

Ураховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 27853,55 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

У постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц, від 06.12.2023 у справі № 370/463/21 зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Частиною другою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 638/6944/16-ц зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з обставин даної справи, суд вважає доведеним, що позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

При визначенні розміру відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд виходить із вимог розумності, виваженості та справедливості, враховує обставини справи, викладені вище, глибину, характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, та визначає розмір моральної шкоди в сумі 1000,00 грн.

Ураховуючи наведене, суд стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти в загальному розмірі 28853,55 грн. (27853,55 грн. + 1000,00 грн.).

В обґрунтування спричинення йому моральної шкоди позивач також зазначив, що відчув моральні страждання у зв`язку з тим, що дитяча стипендія, яка надсилається на його картку, органами виконавчої служби була в примусовому порядку стягнута в рахунок сплати штрафу. На кошти цієї стипендії дитина планувала купити набір для малювання, але у зв`язку із незаконними діями митниці цю покупку прийшлося перенести. З цього приводу позивач був у напруженому стані, та не тільки він, а й дитина, яка не розуміла, чому батько переносе цю очікувану подію, адже це була перша дитяча стипендія. Внаслідок цього відносини в сім`ї погіршились, позивач став більш подразливим та нервовим, також став погано спати, втрати апетит, виникли негаразди в родині, що спричинило моральні страждання, які він оцінює в 10000,00 грн.

Оцінюючи вказані доводи позивача, суд керується таким. Виходячи із змісту вказаних позовних вимог, обов`язок доказування обставин, на яких ґрунтуються зазначені вимоги, покладений на позивача.

Всупереч вимог ч. 1 ст. 77 КАС України будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано (висновків лікарів, психологів, інших документів, показань свідків, у тому числі пояснень позивача як свідка). Так, суду не надано доказів: перерахування стипендії дитини на рахунок позивача, з якого в примусовому порядку списувався штраф; наявності у позивача планів витратити стипендію на придбання набору для малювання; погіршення стану здоров`я позивача; причинного зв`язку між погіршення стану здоров`я позивача та неможливістю придбати набір для малювання; погіршення відносин у сім`ї.

Ураховуючи наведене, суд відмовляє у позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди з вказаних вище підстав.

Щодо судових витрат

При пред`явленні позову представником позивача долучено квитанцію № 7614-8806-4139-0533 від 10.11.2023 про сплату судового збору у розмірі 3757,60 грн.

При поданні заяви про забезпечення позову представником позивача долучено квитанцію № 0733-6187-7803-3481 від 16.02.2024 про сплату судового збору у розмірі 908,40 грн.

Таким чином, в рамках даної справи позивачем сплачений судовий збір у загальному розмірі 4666,0 грн.

Однак суд констатує, що сума судового збору, яка підлягала сплаті у даній справі, становить 2015,04 грн., виходячи з такого.

Відповідно до п. 1.4 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачується судовий збір, виходячи зі ставки 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

У постанові по справі № 543/775/17 від 18.03.2020 року Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи, що позовна заява подана у 2023 році, судовий збір за позовну вимогу про скасування постанови становить 536,80 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду адміністративного позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем пред`явлені позовні вимоги майнового характеру в загальному розмірі 37853,55 грн.

Таким чином, судовий збір, який підлягав сплаті за вимоги майнового характеру, ураховуючи факт пред`явлення позову у 2023 році, становить 1073,60 грн.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви про забезпечення позову сплачується судовий збір, виходячи зі ставки 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Ураховуючи, що заява про забезпечення позову подана у 2024 році, судовий збір за подачу вказаної заяви становить 908,40 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява та заява про забезпечення позову подані через підсистему «Електронний суд».

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, судовий збір визначений судом у такому розмірі: 536,80 грн. за позовну вимогу про скасування Постанови + 1073,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру + 908,40 грн. за подачу заяви про забезпечення позову = 2518,80 грн. Х 0,8 = 2015,04 грн.

Позовна вимога про скасування постанови та заява про забезпечення позову були задоволені. У відповідності до ст. 139 КАС України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір за позовну вимогу про скасування постанови та за заяву про забезпечення позову у розмірі 1156,16 грн. ((536,80 грн. + 908,40) х 0,8).

Позовні вимоги майнового характеру задоволені частково, а саме у загальному розмірі 28853,55 грн. У відповідності до ст. 139 КАС України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог майнового характеру суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 654,67 грн.

Ураховуючи наведене, у відповідності до ст. 139 КАС України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у загальному розмірі 1810,83 грн. (1156,16 грн. + 654,67 грн.).

У відшкодуванні витрат по сплаті судового збору за подання першої заяви про забезпечення позову, яка була вирішена по суті іншим складом суду, суд відмовляє з огляду на таке.

Насамперед суд констатує, що всупереч вимог ч. 1 ст. 77 КАС України доказів постановлення іншим складом суду ухвали за наслідками розгляду першої заяви про забезпечення позову, суду не надано. В матеріалах даної справи, які надійшли за підсудністю з Харківського окружного адміністративного суду, ухвала про розгляд першої заяви про забезпечення позову та сама заява відсутні. Крім того, згідно з доводами представника позивача, у задоволенні першої заяви про забезпечення позову було відмовлено.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем та його представником не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору за подання першої заяви про забезпечення позову, яка за доводами представника позивача розглянута іншим судом.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 72-77, 241-246, 286, 293 КАС України

УХВАЛИВ

Позов адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Харківської митниці Державної митної служби Українипро скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відшкодування моральної шкоди, стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Скасувати постанову Харківської митниці Державної митної служби України № 0085/80700/23 від 22.08.2023, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 481 Митного кодексу України, у виді штрафу у розмірі 34000,00 грн.

Стягнути з Харківської митниці Державної митної служби України (м. Харків, вул. Короленка, буд. 16-Б, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) грошові кошти в розмірі 28853,55 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Харківської митниці Державної митної служби України (м. Харків, вул. Короленка, буд. 16-Б, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) понесені останнім судові витрати у розмірі 1810,83 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.06.2024.

Суддя Д.А. Крівцов