Справа № 320/13292/24
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року Справа № 320/13292/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Апарат Верховної Ради України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якому просить суд:

1) визнати протиправною та скасувати постанову від 03.07.2023 року заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. про закінчення виконавчого провадження виконавчого листа № 640/1626/20 виданого 28.09.2022 Окружним адміністративним судом м. Києва зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

2) зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження виконавчого листа № 640/1626/20 виданого 28.09.2022 Окружним адміністративним судом м. Києва зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позову позивач вказує, що на підставі рішення 28 вересня 2022 року Окружного адміністративного суду міста Києва про справі № 640/1626/20 було видано виконавчий лист № 640/1626/20 про зобов`язання Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 15.03.2023 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Та, постановою від 12.07.2023 закінчено виконавче провадження на підставі листа Апарату Верховної Ради України від 30.03.2023 за №30/10-2023/65478, яким повідомлено про виконання рішення суду.

Позивач зауважив, що згідно листа Апарату Верховної Ради України від 30.03.2023 за №30/10-2023/65478 боржником проведено розрахунок стягувачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 185 826,16 грн., але виплату не здійснено.

Позивач наполягає, що рішення суду не виконано, законодавчих підстав для закінчення виконавчого провадження у відповідача не було, посилання у листі боржником на ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вважає необґрунтованим, та покликаючись на положення ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 14 КАС України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, оскаржуваною постановою відповідач перешкоджає виконанню рішення суду.

01.04.2024, ухвалою суду провадження у справі відкрито; розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України; призначено до розгляду у письмовому провадженні на 11 квітня 2024 року о 09:30 год.

Також, ухвалою суду від 01.04.2024 запропоновано відповідачу подати до суду відзив та витребувано докази по справі від відповідача: завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 71292942.

Вказаною ухвалою суду вирішено подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні без виклику сторін.

Ухвала суду надіслана сторонам по справі належним чином.

Суд зазначає, що через систему Електронний суд 04.04.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та матеріали виконавчого провадження №71292942.

У поданому до суду відзиві відповідач зазначає про незгоду із вимогами позивача, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідач вказує на положення ст. 1, ч. 3 ст. 13 та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно виконавець здійснює заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Отримавши на виконання виконавчий лист № 640/1626/20 від 28.09.2022 Окружного адміністративного суду міста Києва про зобов`язання Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 15.03.2023 відкрито виконавче провадження №71292942. Листом Апарату Верховної Ради України від 30.03.2023 за №30/10-2023/65478, повідомлено про виконання рішення суду та як наслідок, за п. 9 ч. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 03.07.2023 закінчено виконавче провадження.

Відповідач вважає, що дії в межах виконавчого провадження №71292942 вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства та зауважив, що нарахування та виплати спірних сум відноситься до виключної компетенції боржника, в задоволенні позову просить суд відмовити.

Також, 04.04.2024 відповідачем подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Апарат Верховної Ради України, який виступав Боржником у ВП №71292942, оскільки державний виконавець закривав виконавче провадження саме на підставі листа Боржника, до компетенції якого належить здійснення заходів, встановлених резолютивною частиною виконавчого документа за даним ВП № 71292942.

13.05.2024 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Апарат Верховної Ради України (01008, м. Київ, вул. Грушевського Михайла, 5, код 20064120), запропоновано третій особі подати пояснення по справі.

Також, судом витребувано від відповідача додаткові докази: - докази надіслання 24.04.2023 та отримання Київським окружним адміністративним судом заяви про зміну способу порядку виконання рішення від 24.04.2023 №71292986/6-20.1, наслідки розгляду такої заяви та від третьої особи - належним чином завірений лист від 30.03.2023 за №30/10-2023/65478.

Ухвала отримана сторонами по справі належним чином.

10.04.2024 отримано судом відповідь на відзив від позивача, в якій наполягає на позовних вимогах в силу чинного законодавства та визначення виконавчим листом чіткого способу та порядку виконання боржником рішення суду.

Позивач відмітив також, що в провадженні відповідача знаходиться інший подібний за змістом виконавчий лист № 640/1626/20 виданий 28.09.2022 Окружним адміністративним судом м. Києва щодо зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 01 квітня 2008 року по 29 серпня 2019 року у розмірі 17 421,46 грн. (сімнадцять тисяч чотириста двадцять одна гривня сорок шість копійок). Однак, державним виконавцем не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а здійснено необхідні заходи для виконання рішення суду, а саме 24.04.2023 до Київського окружного адміністративний суду надіслано заяву про зміну способу порядку виконання рішення від 24.04.2023 № 71292986/6-20.1.

Позивач просить суд задовольнити позов.

27.05.2024 отримано від третьої особи пояснення по справі, в яких Апарат Верховної Ради України покликаючись на ст. 19, ст. 85 Конституції України, на ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Закон України №2352-ІХ від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, зазначив, що з 19 липня 2022 року змінився порядок виконання рішень судів у справах де предметом є стягнення коштів на користь особа, що працювала на посаді помічника консультанта народного депутата України, у зв`язку з чим, Апарат Верховної Ради України може бути суб`єктом виконання судового рішення у справі № 640/1626/20 лише в частині нарахування суми компенсації середнього заробітку за виконавчим листом Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/1626/20 від 28 вересня 2022 року.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 листопада 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року, Апарат Верховної Ради України здійснив нарахування ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні помічника-консультанта народного депутата України, про що листом від 30 березня 2023 року за № 30/10-2023/65478 було повідомлено Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Окрім зазначеного, третя особа повідомила, що підпунктом 3 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2352-ІХ від 01 липня 2022 року Кабінету Міністрів України було доручено протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом: забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Апарат Верховної Ради України звертався до Міністерства юстиції України з приводу необхідності приведення Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, у відповідність до положень частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», однак станом на сьогодні, зміни до вказаного Положення, які б визначали механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у даній категорії справ, не внесені.

Відповідно, враховуючи зміни, внесені у законодавчі акти України, Апарат Верховної Ради України може лише надати розрахунки сум, водночас не є суб`єктом виконання судових рішень у справах, предметом розгляду яких є стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, тому подальше виконання (виплата) судового рішення у справі № 640/1626/20 має здійснюватися центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку передбаченому статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Третя особа просить суд відмовити у позові та долучає витребувані судом докази.

Таким чином, адміністративна справа вирішується судом у порядку письмового провадження за наявними у ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами позиції та докази, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм наступну правову оцінку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року у справі № 640/1626/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 01 квітня 2008 року по 29 серпня 2019 року; зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 01 квітня 2008 року по 29 серпня 2019 року у розмірі 17 421,46 грн. (сімнадцять тисяч чотириста двадцять одна гривня сорок шість копійок) та зокрема, зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України - залишено без задоволення; рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року - без змін.

Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11. 2021 набрало законної сили 06.12.2021 року та підлягало виконанню в силу ст. 129-1 Конституції України та ст. ст.14, 340 КАС України.

Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист №640/1626/20 від 28.09.2022 щодо зобов`язальної частини рішення суду «Зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.» із терміном пред`явлення до виконання до 07.12.2024.

Стягувач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржник Апарат Верховної Ради України (м.Київ, Україна, 01008, місто Київ, вул. Грушевського Михайла, будинок 5, ).

З матеріалів виконавчого провадження №71292942 вбачається, що стягувач ОСОБА_1 10.03.2023 із заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про примусове виконання виконавчого документа.

15.03.2023 постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною за наслідкам розгляду заяви стягувача ОСОБА_1 та керуючись ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження №71292942 за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва №640/1626/20 від 28.09.2022 про «Зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.».

З п. 2 постанови Боржнику вказано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та за п. 3 стягнуто виконавчий збір/основну винагороду 26800,00 грн.

Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Боржником надіслано до виконавчого відділу лист від 30.03.2023 № 30/10-2023/65478, в якому зазначено про те, що у зв`язку із внесенням змін до деяких законодавчих актів Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (який набрав чинності 19.07.2022 року), відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є. На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2021 року, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022 року, у частині, яку може виконати Апарат Верховної Ради України, а саме розрахувати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні помічника-консультанта народного депутата України, направляємо Вам розрахунок, обчислений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, який становить 185 826 грн. 16 коп.

До листа додано розрахунок компенсації середнього заробітку на 2 аркушах, зокрема щодо вказаного виконавчого документа загальна сума середнього заробітку склала 185 826,16 грн.

Аналогічні за змістом листи були надіслані Апаратом Верховної Ради України на заяви ОСОБА_1 , а саме від 27.10.2022 №15/26-2022/182806 та від 24.11.2022 №5-11-11/16736.

Тобто, боржник вказує, що враховуючи зміни внесені до діючого законодавства Законом №2352-ІХ подальше виконання (виплата) судового рішення у справі № 640/1626/20 має здійснюватися центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку передбаченому статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

На підставі вказаного вище листа боржника від 30.03.2023 № 30/10-2023/65478, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною винесено постанову від 03.07.2023 про закінчення виконавчого провадження №71292942.

Копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження.

Позивач вважаючи протиправну постанову від 03.07.2023 про закінчення виконавчого провадження №71292942, звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно, предметом спору є постанова від 03.07.2023 про закінчення виконавчого провадження №71292942 винесена заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І., у зв`язку з чим, судом підлягає перевірці та встановленню протиправність чи законність даної постанови, відповідність її вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, із дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначеного ч. 3 вказаної статті цього кодексу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою та четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Суд зазначає, що за ст. 370 КАС України, що кореспондується зі ст. 14 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Стаття 4 Закону № 1404-VIII визначає, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

За ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

За ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, серед переліченого: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки, а також виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з урахуванням вказаного, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 № 1404-VIII).

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 19 Закону 1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону 1404-VIII).

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону 1404-VIII боржник, серед іншого, зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону 1404-VIII).

Суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону - за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Зокрема, за ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIIІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як встановлено судом на виконанні у відділу примусового виконання рішень перебував виконавчий документ № 640/1626/20 виданий 28.09.2022 Окружним адміністративним судом міста Києва щодо зобов`язання Апарата Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Апарат Верховної Ради України своїм листом від 30.03.2023 № 30/10-2023/65478 вказує про внесенні зміни до деяких законодавчих актів Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022 розрахунок здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Боржник в часині виконує виконавчий документ, а саме розраховує ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні помічника-консультанта народного депутата України, обчислений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 та зазначає 185 826 грн. 16 коп. суми компенсації середнього заробітку. Долучає останній до даного листа.

Заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною На підставі вказаного листа боржника від 30.03.2023 № 30/10-2023/65478, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову від 03.07.2023 про закінчення виконавчого провадження №71292942.

Враховуючи вищезазначене, суд застосовує та вказує слідуюче.

Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набув чинності 19.07.2022, відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI) цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання (ст. 1 Закон № 4901-VI).

Абзацом 1 пункту 1 статті 2 Закону № 4901-VI визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

За ст. 3 Закону № 4901-VI слідує, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду (абз. 1 ч. 2 ст. 3 Закону № 4901-VI).

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (ч. 4 ст. 3 Закону № 4901-VI).

Тобто, в даному випадку йде мова про наявність рішення суду за яким стягнуто з державного органу кошти на користь особи, яка має відношення до даного державного органу, працює чи працювала в ньому, та відповідно порядок такого виконання рішення суду відбувається органом казначейської служби, до якого стягувач подає заяву та виконавчий документ у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

Також, суд зазначає, що ст. 7 вказаного Закону № 4901-VI визначає, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно, положення Закону № 4901-VI в своїй статті 7 також передбачає та визначає порядок виконання рішення суду зобов`язального характеру, за яким державний орган, державне підприємство чи юридична особа мають вчинити певні дії щодо майна, боржником якого вони є, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" та з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Суд зазначає, що за ст. 64 Закону № 1404-VIIІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Суд враховує, що за іншим виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києві №640/1626/20 від 28.09.2022, в межах іншого виконавчого провадження №71292986 щодо зобов`язання Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 01 квітня 2008 року по 29 серпня 2019 року у розмірі 17 421,46 грн. (сімнадцять тисяч чотириста двадцять одна гривня сорок шість копійок) відповідачем було подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду із посиланням на листа боржника від 30.03.2023 № 30/10-2023/65466 в якому останній зазначив про неможливість виконання виконавчого листа через внесенні зміни до деяких законодавчих актів Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Виконавець просив суд своїм рішенням зобов`язати боржника нарахувати та виплатити спірну суму боргу.

Суд зазначає, що в даній справі не встановлено звернення виконавця до суду із аналогічною заявою, та суд звертає увагу позивача, що за іншим виконавчим документом зобов`язано нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 01 квітня 2008 року по 29 серпня 2019 року яка саме виражена у розмірі 17 421,46 грн., що виконується з урахуванням Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI з урахуванням змін та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, а в даній справі за даним виконавчим документом № 640/1626/20 виданого 28.02.2022 зобов`язано нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, без вираженої суми даного середнього заробітку. Рішення суду має зобов`язальний характер, хоча зазначену суму боргу Апаратом Верховної Ради України вказано у довідці та така складає 185 826,16 грн.

Тобто, спірний виконавчий документ № 640/1626/20 виданий 28.02.2022 є зобов`язального характеру (ст. 64 Закону № 1404-VIIІ) та вид останнього, не нівелює від обов`язку виконавця вчиняти усі можливі дії згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на забезпечення виконання рішення суду, перевіряти його виконання боржником, накладати штрафи, повідомляти про порушення кримінального провадження, враховуючи, що суму боргу Апарат Верховної Ради України у наданій до виконавця довідці визначив у розмірі 185 826,16 грн.

Посилання Апарату Верховної Ради України у листі від 30.03.2023 № 30/10-2023/65478 на внесені зміни Законом №2352-ІХ та на те, що подальше виконання (виплата) судового рішення у справі № 640/1626/20 має здійснюватися центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку передбаченому статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд вважає необґрунтованим в силу тієї ж відсутності у зобов`язальній частині за спірним виконавчим документом зобов`язальної частини у визначеному грошовому еквіваленті, незважаючи на те, що розрахунок боргу здійснено та визначено у розмірі 185 826,16 грн.

Суд також враховує, що судом першої інстанції при розгляді вказаної справи № 640/1626/20 не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку щодо стягнення певної суми коштів, вимога про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення, що в силу предмету спору може слугувати зміни способу порядку виконання рішення але лише в межах прийнятого судом рішення про стягнення суми коштів. При цьому, слід врахувати, що за рішенням апеляційної інстанції вказано, що остаточний розрахунок із позивачем лише буде проведено на виконання даного рішення суду, а тому у суду як першої так і апеляційної інстанції відсутня можливість здійснити розрахунок стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, адже суду невідомо дату фактичного розрахунку. Відповідно, такий розрахунок та виплату мав здійснити саме Апарат Верховної Ради України розрахувавши такий по день фактичного розрахунку та здійснити відповідну виплату в цей день такого фактичного розрахунку.

Суд зауважує, що за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавця мають бути докази фактичного виконання рішення суду боржником.

Та, враховуючи лист боржника від 30.03.2023 № 30/10-2023/65478, надану довідку про розрахунок та визначення суми боргу 185 826,16 грн., останні не є достатніми та належними доказами фактичного виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, норми діючої ст. 18, ст. 64 Закону № 1404-VIIІ, суд робить висновок, що виконавцем передчасно закінчено виконавче провадження № 71292942, що має наслідком визнання протиправною та скасування судом спірної постанови від 03.07.2023.

Правомірність спірної постанови відповідачем суду не доведено, як і не доведено вчинення усіх можливих дій на забезпечення виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом та у спосіб визначений вказаною нормою (ст. 5 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач обґрунтував та надав належні та достатні докази щодо наявності обставин протиправності спірної постанови, підстав для її скасування, відповідачем правомірність постанови не доведено, та враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про протиправність постанови від 03.07.2023 ВП №71292942 про закінчення виконавчого провадження, не відповідність останньої ч. 2 ст. 2 КАС України, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 13 Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод. (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах та системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Решта доводів та тверджень не впливають на висновки суду.

1073,60 грн. позивачем сплачено судового збору за звернення до суду із даним позовом та відповідно до наслідків вирішення судом даного спору, враховуючи положення ч. 1 ст. 139, ст. 143 КАС України, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем такі судові витрати в їх повному обсязі.

Інших витрат до розподілу у справі не заявлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 03.07.2023 заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. про закінчення виконавчого провадження №71292942.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 0015622) відновити виконавче провадження №71292942 за виконавчим листом № 640/1626/20 виданого 28.09.2022 Окружним адміністративним судом м. Києва щодо зобов`язання Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (010001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, код ЄДРПОУ 0015622) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1073,60 грн. (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення (складення) повного тексту.

Суддя Войтович І.І.