Справа № 280/3554/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 червня 2024 року Справа № 280/3554/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо звільнення з військової служби згідно з пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ позивача, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із числа осіб з інвалідністю ІІ групи;

зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 14.03.2024 щодо звільнення з військової служби згідно з пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю в матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалідності ІІ (другої) групи та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації під час воєнного стану з березня 2022 року. Зазначено, що мати позивача ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. 06.02.2024 Розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району №268 зобов`язно зареєструвати позивача помічником його матері - ОСОБА_2 терміном до 28.12.2024 (зігдно з висновком ЛКК від 28.12.2023 №1912). 18.03.2024 на адресу відповідача позивачем направлено рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами. Листом від 05.04.2024 позивачу відмовлено в прийняття рапорту. Позивач зазначає, що відповідач був зобов`язаний видати наказ про звільнення з військової служби. Відмовляючи листом від 05.04.2024, що не є актом владно-розпорядчого характеру, у такому звільненні відповідач порушив вимоги законодавства, допустив бездіяльність щодо звільнення з військової служби. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №28 від 28.01.2024, сержанта ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , вважати таким що самовільно залишив військову частину. 27.01.2024 був відсутній на місці служби у механізованому батальйоні військовій частини НОМЕР_1 . Йому призупинено виплату грошового забезпечення з 27.01.2024, знято з речового та з котлового забезпечення з 27.01.2024. Під час проходження військової служби ОСОБА_1 до самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 27.01.2024, рапорт про звільнення з військової служби у встановленому законом порядку безпосередньому командиру особисто не подавався, у зв`язку з чим підстави для визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, який не подавався, відсутні. Водночас, 18.03.2024 ОСОБА_1 направив на адресу для листування військової частини НОМЕР_1 рапорт з незасвідченими копіями документів, які на його думку підтверджують підставу на звільнення з військової служби. У відповідь на даний лист, військовою частиною НОМЕР_1 було надано відповідь від 05.04.2024 вих. №3-19/2/4300, згідно з якою заявнику роз`яснено вимоги пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовці, які виявили бажання звільнитися з військової служби, у тому числі за сімейними обставинами, особисто звертаються по команді з рапортом на звільнення. До рапорту долучаються документи на підтвердження зазначеної у рапорті підстави звільнення. Також, заявнику повідомлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 №81 сержанту ОСОБА_1 військову службу наказано призупинити з 19.03.2024. Підстава витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.03.2024 у кримінальному провадженні №0002278. Роз`яснено, що рапорт про звільнення з військової служби може бути розглянутим у випадку повернення до військової частини НОМЕР_1 та подання рапорту з нотаріально засвідченими додатками на підтвердження підстави для звільнення особисто, до безпосереднього командира. Отже, військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт ОСОБА_1 , у задоволенні рапорту було відмовлено з підстав порушення порядку звернення з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та відсутністю належним засвідчених копій документів на підтвердження підстави на звільнення. Також вказує, що з 18.05.2024 потрібно підтвердити не тільки необхідність здійснювати постійний догляд, а такий догляд можливо буде здійснювати виключно щодо особи із числа з інвалідністю І або ІІ групи, із умовами, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Зауважує, що відмова у задоволенні рапорту військовою частиною НОМЕР_1 позивачем визнається, спір щодо нерозгляду рапорту військовослужбовця відсутній, відповідь на його рапорт було направлено через АТ «Укрпошта» на адресу, зазначену у зверненні. До рапорту позивачем не приєднано підтвердження того, що відсутні інші особи, здатні здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, довідка про склад сім`ї, інші документи у підтвердження підстави на звільнення, чи що такий догляд не здійснюється на даний час іншими особами. Також відсутні й документи у підтвердження здійснення догляду за матір`ю до його призову на військову службу. З огляду на зазначене, військова частина НОМЕР_1 критично ставиться до можливості здійснювати догляд за матір`ю, яка зі слів позивача є особою з інвалідністю, оскільки військовослужбовець з моменту зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 постійно потребував лікування й сам. Документів у підтвердження можливості здійснювати такий догляд позивачем не надано. Не надано довідку МСЕК щодо наявності інвалідності у ОСОБА_2 З 27.01.2024 по даний час військовослужбовець до військової частини НОМЕР_1 не повертався. На даний час проводиться досудове розслідування відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним дій, які містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 Кримінального кодексу України, від 19.03.2024 у кримінальному провадженні №0002278. Отже, військовослужбовцю призупинено військову службу, рахується таким, що військову службу не проходить. Звільнити військовослужбовця з військової служби, якому військову службу призупинено у військової частини НОМЕР_1 відсутня навіть у випадку наявності підстав для звільнення з військової служби та подання усіх підтверджуючих документів. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

З матеріалів справи судом установлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.10.2023 №299 сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Головнокомандувача ЗС України (по особовому складу) №434-РС від 05.10.2023, який прибув із військової частини НОМЕР_3 , вважати таким, що з 13.10.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №28 від 28.01.2024, сержанта ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , вважати таким що самовільно залишив військову частину. 27.01.2024 був відсутній на місці служби у підрозділі військовой частини НОМЕР_1 . Призупинено виплату грошового забезпечення з 27.01.2024, знято з речового та з котлового забезпечення з 27.01.2024.

Згідно з виятгом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №37 від 06.02.2024, ввжати такими, які виведені в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , сержанта ОСОБА_1 колишнього командира бойової машини командира механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону, призначеного у розпорядженя командира наказом командира військової частини НОМЕР_1 №37-РС від 06.02.2024.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №81 від 20.03.2024, вважати такими, яким призупинено військову службу у Збройних Силах України сержанту ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину з 27.01.2024, яким призупинено військову службу наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024, призупинено строк військової служби у Збройних Силах України на період мобілізації, вислугу років для призначення пенсії та вислугу у військову званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено із всіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 з 19.03.2024, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

18.03.2024 на адресу відповідача позивачем направлено рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами.

Позивач зазначає, що його мати ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. 06.02.2024 Розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району №268 зобов`язно зареєструвати позивача помічником його матері - ОСОБА_2 терміном до 28.12.2024 (зігдно з висновком ЛКК від 28.12.2023 №1912).

Листом від 05.04.2024 №3/19/2/4300 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2024 №28 сержанта ОСОБА_1 наказано рахувати таким, що самовільно залишив військову частину 27.01.2024. Про встановлення причин та обставин самовільного залишення військової частини, військовою частиною НОМЕР_1 проведено відповідне службове розслідування. Діяння містить ознаки вчинення військовослужбовцем дій, передбачених ч.5 ст.407 КК України. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 №81 сержанту ОСОБА_1 військову службу наказано призупинити з 19.03.2024. Підстава витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.03.2024 у кримінальному провадженні №0002278. З огляду на зазначене, рапорт про звільнення з військової служби може бути розглянутим у випадку повернення до військової частини НОМЕР_1 та подання рапорту з нотаріально засвідченими додатками на підтвердження підстави для звільнення особисто, до безпосереднього командира.

Вважаючи, що невчинення дій щодо звільнення позивача з військової служби є протиправною бездіяльністю відповідача, яка порушує його права, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII)

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом 1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом 2 - під час воєнного стану.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

В свою чергу, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як видно з матеріалів справи, позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Позивач зазначає, що його мати ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. 06.02.2024 Розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району №268 зобов`язно зареєструвати позивача помічником його матері - ОСОБА_2 терміном до 28.12.2024 (зігдно з висновком ЛКК від 28.12.2023 №1912).

Так, згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком ЛКК від 28.12.2023 №1912 та розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району №269р від 06.03.2024, яким зареєструвано ОСОБА_1 помічником його матері - ОСОБА_2 терміном до 28.12.2024 (згідно з висновком ЛКК від 28.12.2023 №1912).

З цього приводу суд зазначає, що такий висновок не може підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, оскільки підтверджувати такий факт уповноважений інший орган.

Так, відповідно до абзацу 6 постанови КМУ від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», затвердженої Наказом Міністерствам охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 ця Інструкція визначає порядок видачі та заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» (далі - Висновок). Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги. Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.

Таким чином, означений Висновок ЛКК видається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі.

Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району №269р від 06.03.2024, ОСОБА_1 має право: одержувати пенсію, аліменти, заробітну плату, поштову кореспонденцію, що належать ОСОБА_2 , без пред`явлення іншого довірчого документа, представляти ОСОБА_2 в органах державної влади, органах влади АРК, органах місцевого самоврядування, та організаціях, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення, без пред`явлення іншого довірчого документа, представляти ОСОБА_2 в суді лише на підставі окремої довіреності.

Таким чином подані позивачем документи не є доказами того, що підтверджує обставини необхідності постійного стороннього догляду за хворою особою.

Як вже зазначав суд, належним документом на підтвердження обставин необхідності постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 є Висновок МСЕК.

Враховуючи, що позивач висновку медико-соціальної експертної комісії до свого рапорту не надав, у військової частини відповідно не виникало обов`язку на підготовку відповідного подання.

Слід також зауважити, що надані позиваечем документи не містять жодного посилання на безтермінову необхідність постійного отримання сторонньої допомоги.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду викладеної в постанові від 01.08.2023 в справі 240/5021/23 та П`ятого апеляційного адміністративного суду викладеної в постанові від 17.05.2023 в справі 420/16899/22 в аналогічних правовідносинах.

При цьому суд вважає помилковими доводи позивача про те, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті 26 Закону №2232-XII, оскільки нормами вказаного Закону встановлено загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи Постанови №713 розмежовуються повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Таким чином, наданий позивачем документ не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби.

При цьому, відповідач, розглянувши рапорт позивача про звільнення зі служби, не зобов`язаний приймати рішення про відмову у звільненні зі служби у формі наказу, однак зобов`язаний повідомити про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття.

Дослідивши положення п.2.3.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, колегія суддів констатує, що вони містять виключний перелік наказів по особовому складу, які видаються керівником військової частини (установи) та не включать таку форму наказу, як наказ про відмову у звільненні зі служби.

Так, наявність відмови у задоволенні рапорту позивача була викладена у листі Військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2024 №3/19/2/4300, в якому зазначено: «На рапорт від 18 березня 2024 року про звільнення з військової служби, повідомляю наступне. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2024 №28 сержанта ОСОБА_1 наказано рахувати таким, що самовільно залишив військову частину 27.01.2024. Про встановлення причин та обставин самовільного залишення військової частини, військовою частиною НОМЕР_1 проведено відповідне службове розслідування. Діяння містить ознаки вчинення військовослужбовцем дій, передбачених ч.5 ст.407 КК України. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 №81 сержанту ОСОБА_1 військову службу наказано призупинити з 19.03.2024. Підстава витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.03.2024 у кримінальному провадженні №0002278. З огляду на зазначене, рапорт про звільнення з військової служби може бути розглянутим у випадку повернення до військової частини НОМЕР_1 та подання рапорту з нотаріально засвідченими додатками на підтвердження підстави для звільнення особисто, до безпосереднього командира.».

Окрім того, виходячи з аналізу положень ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Таким чином, зазначеною статтею передбачено, що військовослужбовці, військова служба яких призупинена, на підставі внесення даних в ЄРДР про скоєння кримінального правопорушення, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та їх неможливо звільнити з військової служби на підставі Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Закону України №2232.

В свою чергу, оцінці здійсненню або нездійсненню позивачем дисциплінарного проступку у межах даної справи не надається, отже відповідні доводи відповідача є неґрунтовними, адже для вирішення цієї справи такі не мають принципового значення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова