Справа № 480/13673/23
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.06.1993 по 16.12.2004 р. у спільному підприємстві "Ваньеганнефть", та призначити пенсію за віком.
Позивач звертає увагу суду на те, що 17 серпня 2023 року йому виповнилося 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до ч. І ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років. Позивач просить суд врахувати, що його загальний трудовий стаж згідно записів в трудовій книжці становить 40 років 06 місяців 05 днів (копію трудової книжки надано).
При цьому, як зазначає позивач, у зв`язку з важким матеріальним становищем у 1993 році він разом з сім"єю був змушений виїхати на північ російської федерації на заробітки де позивач перебував до листопада 2006 року. Потім знов повернувся до України. Отже, за згідно даних трудової книжки позивач має 13 років 6 місяців 15 днів трудового стажу в російській федерації який Пенсійний фонд України не хоче враховувати з посиланням лише на припинення з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
На переконання позивача, що відповідачем - ГУ ПФУ в Миколаївській області протиправно не зараховано період роботи на території рф, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 02.01.2024 року відкрито позовне провадження в адміністративній справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
17.01.2024р. від відповідача-1 - ГУ ПФУ в Сумській області надійшли письмові пояснення разом з матеріалами пенсійної справи позивача. В своїх поясненнях відповідач-1 зазначає, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-ГУ) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.
До страхового стажу не зараховані періоди роботи на території російської федерації з 07.06.1993 р. по 13.06.1993 р., з 01.06.1993р. по 16.12.2004 р. та з 17.12.2004р. по 29.09.2006р., оскільки з 01.01.2023р. російська федерація припинила участь в Угоді про Гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. У зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991.
Як вказує відповідач-1, відповідно наданих до заяви документів страховий стаж склав 27 років 03 місяці 08 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.
Отже, на переконання відповідача-1, підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відсутні, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.
18.01.2024р. від відповідача-2 - ГУ ПФУ в Миколаївській області надійшов відзив згідно якого відповідач-2 також зазначає про те, що 09.08.2023 Позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області подану заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ГУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058).
З урахуванням зазначеного Порядку, органом, що приймав рішення за заявою Позивача від 09.08.2023, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Так, відповідач-2 просить суд врахувати, що Угодою про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 (далі Угода від 13.03.1992) передбачено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасників Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації. Відповідно до частини 1 статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення допозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав- учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992.
З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992.
Отже, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 дію Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про трудову діяльність та соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14.01.1993, припинено. У зв`язку з чим, періоди роботи на території російської федерації, починаючи з 01.01.1992 року не зараховуються до страхового стажу.
Таким чином до страхового стажу не враховано періоди роботи на території російської федерації з 07.06.1993 по 13.06.1993, з 01.06.1993 по 16.12.2004 та з 17.12.2004 по 29.09.2006.
Отже, як вважає відповіжач-2, правові підстави для зарахування спірних періодів роботи Позивача до страхового стажу у ГУ ПФУ в Миколаївській області відсутні.
При цьому, відповідач-2 зазначає, що за наданими до заяви про призначення пенсії документами страховий стаж Позивача склав 27 років 03 місяці 08 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону № 1058.
Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач - ОСОБА_1 , 1963 року народження. 09.08.2023 року звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ГУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058).
З урахуванням положень Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою Позивача від 09.08.2023, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Відповідачем -2 було взято до уваги, що Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 дію Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про трудову діяльність та соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14.01.1993, припинено. У зв`язку з чим, періоди роботи на території російської федерації, починаючи з 01.01.1992 року не зараховуються до страхового стажу.
Отже, до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи на території російської федерації з 07.06.1993 по 13.06.1993, з 01.06.1993 по 16.12.2004 та з 17.12.2004 по 29.09.2006, а саме:
- з 07.06.1993 по 13.06.1993р. кооператив " Комплекс",
- з 01.06.1993 по 16.12.2004 р. спільне підприємство "Ваньеганнефть" (11 років 6 місяців 15 днів).
- з 17.12.2004 по 29.09.2006р ОАО нафтова компанія "Магма"..
Таким чином, за наданими до заяви про призначення пенсії документами страховий стаж Позивача склав 27 років 03 місяці 08 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону № 1058.
Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями частини першої статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).
Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком №22-1, пунктом 2.1 якого визначено перелік документів, що подають разом із заявою про призначення пенсії.
Відповідно до пунктів 4.1-4.3 розділу ІV постанови Правління ПФУ "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058 від 25.11.2005 року № 22-1", заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
При прийманні документів працівник сервісного центру реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Згідно пункту 4.10 постанови правління ПФУ №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно п.1 та 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та

Позивачу на час звернення до відповідача з заявою виповнилось 60 років.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Статтею 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що предметом спору є не зарахування відповідачем - 2 до страхового стажу позивача періоди роботи на території російської федерації з 07.06.1993 по 13.06.1993, з 01.06.1993 по 16.12.2004 та з 17.12.2004 по 29.09.2006.

При цьому, згідно позовних вимог, позивач непогоджується з незарахуванням до його стажу всіх вищезазначених періодів (з 07.06.1993 по 13.06.1993, з 01.06.1993 по 16.12.2004 та з 17.12.2004 по 29.09.2006), однак в прохальній частині просить суд зобов"язати відповідача-1 зарахувати до стажу позивача лише період роботи з з 01.06.1993 по 16.12.2004 р. у спільному підприємстві "Ваньеганнефть" та з урахуванням даного стажу зобов"язати відповідача-1 призначити йому пенсію за віком.

На підтвердження зазначеного стажу позивачем надано копію трудової книжки (а.с.8 на звороті), архівною довідкою та письмовим запитом від 21.05.2021р. (а.с.12, 13).

Як на підставу для відмови у зарахуванні вищевказаного стажу до страхового відповідачем-2 у оскаржуваному рішенні зазначено - у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 року росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Одним з міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

За абз. 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно ст. 7 Угоди від 14 січня 1993 року питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

За постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла з Угоди про гарантії. Постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Згідно п. 2 ст. 13 Угоди про гарантії, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають

Сторонами не заперечується, що позивач працював на території рф в період дії Угоди.

Отже, положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних з їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території рф або на підприємстві зареєстрованому на території рф після 13.03.1992 року, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії.

Тому, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії..

Крім того, на час набуття позивачем трудового стажу у спірний період, вказана Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин, а тому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності підстав зарахування спірного страхового стажу з 07.06.1993 по 13.06.1993, з 01.06.1993 по 16.12.2004 та з 17.12.2004 по 29.09.2006.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

На момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком були наявні всі підстави для зарахування до страхового стажу позивача вищевказаних періодів роботи.

Зважаючи на вимогу позивача зарахувати до його стажу періоду лише з 01.06.1993 по 16.12.2004 р. у спільному підприємстві "Ваньеганнефть", суд зазначає, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком були наявні всі підстави для зарахування до страхового стажу позивача вищевказаного періоду роботи.

Загальна сума страхового стажу позивача, яка неправомірно не врахована відповідачем за період роботи в рф у спільному підприємстві "Ваньеганнефть" та яку позивач просить зарахувати до свого стажу становить 11 років 6 місяців 15 днів, що разом з стажем врахованим відповідачем 27 років 03 місяці 08 днів значно перевищує необхідний йому стаж у 30 років для призначення пенсії за віком.

Зміст постанови правління ПФУ №22-1 свідчить, що електронну пенсійну справу формує той структурний підрозділ органу, якому за принципом екстериторіальності передається до розгляду заява про призначення пенсії. Та вже після її призначення така електронна пенсійна справа передається до пенсійного органу за місцем фактичного проживання особи-пенсіонера для здійснення її виплати.

Заяву про призначення про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", подану позивачем 09.08.2023р. року через засоби вебпорталу ПФУ, за принципом екстериторіальності було передано ГУ ПФУ в Миколаївській області, за результатами розгляду якої в призначенні позивачу пенсії за віком відмовлено.

Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд вважає, що в межах спірних правовідносин права позивача порушуються рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії.

Враховуючи встановлені судом обставини суд доходить до висновку, що з метою належного захисту прав позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18.08.2023 року №35 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію за віком.

Згідно п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

За п. 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно п. 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Враховуючи вказані вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області.

При цьому, заява про призначення пенсії може бути розглянута як територіальним органом Пенсійного фонду, до якого заява була подана, так і іншим територіальним органом Пенсійного фонду.

А вже після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вже було вказано у цьому рішенні, за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача від 09.08.2023р. було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області.

Тобто, розгляд заяви позивача від 09.08.2023 року та прийняття відповідного рішення здійснювалось саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задоволенню не підлягають.

Суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення прав позивача у цій справі є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати звернення - 09.08.2023 року з зарахуванням періоду роботи з 01.06.1993 по 16.12.2004 р. у спільному підприємстві "Ваньеганнефть" з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду.

Зазначений вище спосіб захисту буде сприяти позивачу в ефективному виконанні судового рішення зобов`язального характеру саме за зареєстрованим місцем проживання/перебування позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18.08.2023 року №35, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54020, ) призначити ОСОБА_1 (Ідентифікаційного коду не має, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 24.12.2008, АДРЕСА_1 ) пенсію за віком з дати звернення - 09.08.2023 року з зарахуванням періоду роботи з 01.06.1993 по 16.12.2004 р. у спільному підприємстві "Ваньеганнефть".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54020, ) на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційного коду не має, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 24.12.2008, вул.Садова, 95, м. Путивль, Сумська область, 41500) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець