Справа № 380/29054/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/29054/23 пров. № А/857/4851/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Каверіна Сергія Миколайовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання компенсувати утриману суму податку з доходів фізичних осіб (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 29.01.2024р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

08.12.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Каверін С.М., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/ з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2015-2018 роках, щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 889 від 22.09.2010р., за період з січня 2016 року по лютий 2018 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015р. по день фактичної виплати 07.11.2022р. на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2023р., з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2023р. у справі № 380/16997/22, без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого ПДФО при виплаті грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2018 роки, щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015р. по день фактичної виплати 07.11.2022р. на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2023р., з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2023р. у справі № 380/16997/22 (а.с.1-5).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.16 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання ПДФО з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2015-2018 роках, щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., за період з січня 2016 року по лютий 2018 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015р. по день фактичної виплати 07.11.2022р. на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2023р. та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2023р. у справі № 380/16997/22; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) компенсувати ОСОБА_1 суму ПДФО, яка утримана з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2015-2018 роках, щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., за період з січня 2016 року по лютий 2018 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015р. по день фактичної виплати 07.11.2022р. на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2023р. та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2023р. у справі № 380/16997/22 (а.с.29-32).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.35-40).

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що на день виключення позивача зі списків особового складу загону та всі видів забезпечення 18.06.2018р. спору між сторонами щодо заявлених позовних вимог не існувало. Також спірні виплати (грошова допомога на оздоровлення, щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., індексація грошового забезпечення та компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати) не входять до складу грошового забезпечення військовослужбовця, через що підстави для виплати компенсації сплаченого ПДФО є відсутніми.

Окрім цього, відповідач є установою, яка фінансується з державного бюджету, і як розпорядник бюджетних коштів може в порядку ст.51 Бюджетного кодексу України провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, згідно наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 № 150-ос від 05.06.2018р. прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас на підставі п.«а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Також на підставі наказу НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_4 № 162-ос від 18.06.2018р. позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.10-11).

Відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.03.2021р. припинено юридичну особу - Військову частину НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) із визначенням правонаступника - Військова частина НОМЕР_1 .

Згідно особових карток грошового забезпечення за 2015-2018 роки та інформації, отриманої на адвокатські запити, ІНФОРМАЦІЯ_5 , правонаступником якого є ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), здійснював нарахування та виплату індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2015 року по лютий 2018 року з затримкою, зокрема:

23.12.2020р. виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по лютий 2018 року включно у розмірі 21248 грн. 23 коп.;

07.11.2022р. на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.01.2022р. у справі № 380/18303/21 виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно у розмірі 61122 грн. 60 коп.

Під час проходження військової служби проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 у грудні 2015 року підйомної допомоги у розмірі 3326 грн. 70 коп., грошової допомоги на оздоровлення у червні 2015 року - в розмірі 3326 грн. 70 коп., у березні 2016 року - в розмірі 3507 грн. 50 коп., у грудні 2017 року - в розмірі 6347 грн. 90 коп., у лютому 2018 року - у розмірі 6450 грн. 40 коп.

Окрім того, у період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р.

Також рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2023р. у справі № 380/16997/22 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_6 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2018 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2015 році та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., за період з січня 2016 року по лютий 2018 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_7 (Військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2018 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2015 році, та щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_6 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015р. по день фактичної виплати 07.11.2022р.; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_7 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015р. по день фактичної виплати 07.11.2022р.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2023р. у справі № 380/16997/22 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2023р. скасовано в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_8 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплаченої у 2015 році з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, та зобов`язання провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплаченої у 2015 році з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; вказані позовні вимоги залишено без розгляду; у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2023р. та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2023р. у справі № 380/16997/22 відповідачем перераховано позивачу 103131 грн. 06 коп.

Зазначена сума виплачена вже після утримання ПДФО в розмірі 18563 грн. 59 коп. та військового збору в розмірі 1546 грн. 97 коп.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно утримано ПДФО з суми, виплаченої ОСОБА_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2023р. та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2023р. у справі № 380/16997/22, а тому звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 44 від 15.01.2004р., визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум ПДФО, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, у зв`язку з виконанням перерахованими у пункті 1 цього Порядку особами своїх обов`язків під час проходження служби.

Військовослужбовець, звільнений з військової служби, має право на виплату грошової компенсації за утриманий податок з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення в період проходження ним військової служби.

При належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачеві грошового забезпечення при звільненні грошова компенсація у розмірі суми ПДФО, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена позивачу одночасно з виплатою йому грошового забезпечення за наявності статусу військовослужбовця.

Під час вибору та застосування норм права суд врахував правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 29.07.2020р. у справі № 814/142/17.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Предметом спору в цій справі є право позивача ОСОБА_1 на отримання щомісячної грошової компенсації сум ПДФО, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями.

При цьому, спірними виплатами в розглядуваному випадку є грошова допомога на оздоровлення, щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., індексація грошового забезпечення та компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 вказаного Закону).

З системного аналізу чинного законодавства слідує, що відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.6 ст.7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями ч.6 ст.7 КАС України вправі застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці, визначає Закон України № 108/95-ВР від 24.03.1995р. «Про оплату праці», відповідно до статті 1 якого заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 «Структура заробітної плати» зазначеного Закону в редакції, яка була чинна на час звільнення позивача з військової служби, надані такі визначення.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020р. у справі № 821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13.05.2020р. у справі № 810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої нормами ст.ст.116, 117 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

При цьому, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Згідно з п.163.1 ст.163 Податкового кодексу /ПК/ України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як передбачено пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), колегія суддів вважає, що визначення суми ПДФО та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

Пунктом 168.5 ст.168 ПК України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затв. постановою КМ України № 44 від 15.01.2004р., виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Згідно п.4 вказаного Порядку виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Відповідно до п.5 зазначеного Порядку грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Звідси, виплачені на користь ОСОБА_1 грошова допомога на оздоровлення, щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., індексація грошового забезпечення та компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати входять до складу грошового забезпечення, належного військовослужбовцю під час звільнення з військової служби, відносяться до виплат, право на які позивач набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, відносять до загального оподатковуваного доходу, через що в розглядуваному випадку підлягають імперативному застосуванню приписи вищенаведеного Порядку.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову.

З огляду на результат апеляційного розгляду та на підставі вимог ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2024р. в адміністративній справі № 380/29054/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 17.06.2024р.