Справа № 440/5845/24
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 17 червня 2024 року м. Полтава справа № 440/5845/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2024 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03 травня 2024 № 42 про відмову у зарахуванні до страхового стажу у пільговому обчисленні у полуторному розмірі (рік за півтора) позивачу періоди роботи з 20 вересня по 29 грудня 2007 року, з 02 січня по 30 липня 2008 року, з 15 лютого по 30 червня 2009 року в Дочірньому підприємстві "Чорнобильське монтажне управління" Відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж"; з 12 липня по 31 грудня 2011 року, з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2017 року в Компанії Вінсі Констрюксьон Гран Проже та Компанія Буйг Траво Пюблік на посадах монтажника технологічних трубопроводів 6 розряду, стропальника, бригадира в особливо шкідливих умовах праці у зоні відчуження як роботу по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, затвердженими Кабінетом Міністрів України, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та перерахунку пенсії у відповідності до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 55 - 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу у пільговому обчисленні у полуторному розмірі (рік за півтора) позивачу періоди роботи з 20 вересня по 29 грудня 2007 року, з 02 січня по 30 липня 2008 року, з 15 лютого по 30 червня 2009 року в Дочірньому підприємстві "Чорнобильське монтажне управління" Відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж"; з 12 липня по 31 грудня 2011 року, з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2017 року в Компанії Вінсі Констрюксьон Гран Проже та Компанія Буйг Траво Пюблік на посадах монтажника технологічних трубопроводів 6 розряду в особливо шкідливих умовах праці у зоні відчуження як роботу по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, затвердженими Кабінетом Міністрів України, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та перерахунку пенсії у відповідності до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 55 - 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу у пільговому обчисленні у полуторному розмірі (рік за півтора) позивачу періоди роботи з 20 вересня по 29 грудня 2007 року, з 02 січня по 30 липня 2008 року, з 15 лютого по 30 червня 2009 року в Дочірньому підприємстві "Чорнобильське монтажне управління" Відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж"; з 12 липня по 31 грудня 2011 року, з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2017 року в Компанії Вінсі Констрюксьон Гран Проже та Компанія Буйг Траво Пюблік на посадах монтажника технологічних трубопроводів 6 розряду, стропальника, бригадира в особливо шкідливих умовах праці у зоні відчуження як роботу по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, затвердженими Кабінетом Міністрів України, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та перерахунку пенсії у відповідності до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 55 - 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та провести перерахунок і виплату пенсії у зв`язку зі збільшенням страхового стажу, починаючи з 01 травня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що реалізував право на пенсійне забезпечення шляхом отримання пенсії за віком на пільгових умовах, призначену за Списком № 1, однак після призначення пенсії з`ясувалось, що під час призначення пенсії позивачу не зараховано до пільгового страхового стажу окремі періоди трудової діяльності. З метою усунення таких неточностей позивач звернувся до територіального органа Пенсійного фонду з відповідною заявою, однак спірним рішенням остання залишена без задоволення. Переконання позивача у протиправності відмови у зарахуванні до спеціального стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 20 вересня по 29 грудня 2007 року, з 02 січня по 30 липня 2008 року, з 15 лютого по 30 червня 2009 року; з 12 липня по 31 грудня 2011 року, з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2017 року стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

28 травня 2024 року до суду надійшов відзив ГУПФУ в Донецькій області, в якому відповідач пояснив, що з метою перевірки приєднаних до заяви про перерахунок спеціального (пільгового) страхового стажу позивача документів направлено відповідні запити. До надходження підтверджуючої інформації на такий запит відповідач не може вирішити питання про задоволення або відмову в задоволенні заяви ініціатора звернення, а тому визнав за необхідне відмовити позивачу в зарахуванні спірних періодів до спеціального страхового стажу до отримання запитуваної інформації.

31 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позов, у якому представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що подані позивачем для перерахунку пенсії документи підлягають перевірці. Наголосив на тому, що спірне рішення ухвалювало ГУ ПФУ в Донецькій області.

10 червня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на наявності правових підстав для задоволення його позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

З урахуванням наведеної норми процесуального закону, подана позивачем відповідь на відзив не є заявою по суті справи.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та з 05.02.2024 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

26 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про перерахунок пенсії, а саме щодо зарахування стажу в полуторному розмірі за Списком № 1 в зоні відчуження за нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До заяви позивачем приєднано підтверджуючі спірний стаж документи.

Вказана заява 14 лютого 2024 року з дотримання принципу екстериторіальності розглядалась територіальним органом Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду поданих позивачем документів Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області рішенням від 03.05.2024 № 42 відмовило у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача до спеціального страхового стажу, а відтак і в перерахунку пенсії. Відмова мотивована тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області з метою перевірки достовірності видачі довідки, яка дає право на пільгових умовах за Списком № 1, направлений відповідний запит. З урахуванням того, що ініційоване позивачем питання належить вирішити в десятиденний строк та непідтвердженість інформації, зазначеній в поданих позивачем документах станом на дату прийняття відповідачем рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не знайшло підстав для задоволення вимог позивача та зарахування до його пільгового стажу окремих періодів трудової діяльності до надходження акту перевірки.

Позивач не погодився з позицією відповідачів, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788 (далі - Закон 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 Постанови КМУ від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі Постанова № 637) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Постанови № 637, при відсутності відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Судом встановлено що до заяви від 26 квітня 2024 року про перерахунок пенсії та зарахування до пільгового стажу окремих періодів роботи позивачем приєднано уточнюючі довідки.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону № 1058 документи про призначення пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження 4 приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058 та Порядку подання та оформлення документів, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як пояснило Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за результатами вивчення документів позивача складений та направлений лист на перевірку достовірності видачі довідки, яка дає право на пільгових умовах за Списком № 1. Відповідач наполягає, що до надходження підтверджуючої інформації підстави для зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів його трудової діяльності відсутні.

Суд не погоджується з правомірністю винесення відповідачем рішення про відмову в задоволенні заяви позивача від 26 квітня 2024 року з огляду на таке.

У розумінні частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (абзац другий частини 5 статті 45 Закону № 1058).

Як встановлено судом відповідач залишив без задоволення порушене позивачем у заяві від 26 квітня 2024 року питання лише у зв`язку з ненадходженням станом на 03 травня 2024 року підтверджуючої інформації на запит. При цьому Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не скористалось правом, наданим абзацом другим частини 5 статті 45 Закону № 1058 та не вдалось до продовження строку для розгляду заяви позивача.

Зазначені обставини на переконання суду свідчать про те, що Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області під час розгляду заяви позивача застосувало формальний підхід до вирішення ініційованого питання.

Крім того, суд зважає на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області суду не надано жодних доказів на підтвердження факту складення та направлення листа з метою підтвердження інформації, наданої позивачем, що ставить під сумнів вчинення дій, спрямованих на об`єктивний, повний та всебічний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 від 26 квітня 2024 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" "Москаль проти Польщі").

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії").

Слід зауважити, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення органом місцевого самоврядування конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття. Недотримання законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії зумовлює його протиправність.

За викладених обставин суд визнає спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03 травня 2024 року № 42 про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача у пільговому обчисленні у полуторному розмірі (рік за півтора) періоди роботи з 20 вересня по 29 грудня 2007 року, з 02 січня по 30 липня 2008 року, з 15 лютого по 30 червня 2009 року таким, що прийняте не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України та необґрунтовано, що має своїм правовим насідком визнання його протиправним та скасування, а тому позовні вимоги в цій частині - підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача у пільговому обчисленні у полуторному розмірі (рік за півтора) періоди роботи з 20 вересня по 29 грудня 2007 року, з 02 січня по 30 липня 2008 року, з 15 лютого по 30 червня 2009 року, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд зазначає, що дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року № 509/1350/17 сформовано висновок про те, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У дослідженому випадку судом надавалась оцінка правомірності дій відповідача щодо розгляду звернення позивача, а також спірному рішенню, ухваленому відповідачем за результатами звернення позивача про зарахування окремих періодів його трудової діяльності до пільгового страхового стажу та перерахунок пенсії, в межах мотивів, наведених відповідачем у такому рішенні. Виходячи з предмету доказування у цій справі, суд не досліджував чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення пенсії за віком.

Отже, позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати окремі періоди трудової діяльності позивача до його пільгового страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії задоволенню не підлягають.

З метою ефективного, всебічного та повного захисту порушених прав позивача судом визнано за можливе скористатись правом, наданим частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, та вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 26 квітня 2024 року з урахуванням висновків суду.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У дослідженому судом випадку відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості свого рішення, а позивачем надано достатні, достовірні та допустимі докази на підтвердження існування обставин, що свідчать про те, що зазначений орган Пенсійного фонду у спірних правовідносинах мав діяти в інший спосіб.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, 106, Дніпро, 49008, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.05.2024 № 42.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 квітня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 квітня 2024 року з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, 106, Дніпро, 49008, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чеснокова