Справа № 140/16790/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/16790/23 пров. № А/857/374/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Плахтій Н.Б.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) 04 грудня 2023 року, у справі №140/16790/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спанрайз» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

26.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Спанрайз» звернулося в суд з позовом до Волинської митниці, просило: визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000326/2 від 24.05.2023.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. На думку суду першої інстанції, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Митну декларацію, цінову інформацію якої використано для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу, відповідач суду не надав. Суд першої інстанції зазначив, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу. Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000326/2 від 24.05.2023 є необґрунтованим та безпідставним, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, тому його слід визнати протиправним та скасувати, а позов задовольнити. В частині стягнення витрати на правничу допомогу суд першої інстанції зазначив, що беручи до уваги час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу в даній справі до 5000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що саме під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять розбіжності. Скаржник зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Скаржник вказує, що декларантом до митного оформлення подано довідку про транспортні витрати №180523 від 18.05.2023, згідно якої вартість транспортних витрат, за один кілометр по Україні у 3 рази перевищує вартість перевезення товару за один кілометр за межами України, і така різниця нічим не пояснюється, у митниці виник обґрунтований сумнів щодо заявленої митної вартості, оскільки транспортні витрати є невід`ємною складовою митної вартості. Зауважуємо, що судом першої інстанції не було враховано, що статтею 64 МК України чітко передбачено можливість застосування резервного методу визначення митної вартості товару на підставі раніше визнаних чи визначених вартостей, тобто митних декларацій, відомості про які наявні в митниці. Також скаржник зазначив, що виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з огляду на предмет спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критеріїв розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, визначений рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 р. у розмірі 5000,00 грн., є завищеним та підлягає зменшенню.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 07.03.2022 між ТОВ «СПАНРАЙЗ» (покупець) та фірмою Texton S.A. (постачальник) укладено контракт №2, за умовами якого постачальник передає право власності, а покупець приймає та оплачує за товар неткане полотно ПП спанбонд відповідно до умов цього договору.

23.05.2023 з метою здійснення митного оформлення товару 1: «Нетканий матеріал, виготовлений за технологією гідрозплетіння штучних та синтетичних волокон, з поверхневою щільністю не більш як 25г/м2, без покриття, недубльований, не просочений, в рулонах: - арт. 200N01011101W АГРО(УФ- стабілізований спанбонд), PLANT-PROTEX, 23г/м2, натуральний колір 1.0 розмір 3.2х2020м 1.0, 1486,72 кг, арт. 200N01061101W АГРО (УФ-стабілізований спанбонд), з укріпленим краєм, PLANT-PROTEX, 23г/м2, натуральний колір 1.0, розмір 3.2х2020м1.0 -964,15 кг. Торговельна марка : TEXTON. Країна виробництва : PL. Виробник: TEXTON S.A.»; товару 2: «Нетканий матеріал, виготовлений за технологією гідрозплетіння штучних та синтетичних волокон, з поверхневою щільністю не більш як 25г/м2, без покриття, недубльований, не просочений, в рулонах:- арт. 450P03610001W СМС TEXFIL, 25г/ м2, стандарт, блакитний колір 3.6, без домішок, розмір 1.6 х 1000 м 960 кг. Торговельна марка: TEXTON. Країна виробництва: PL. Виробник : TEXTON S.A.»; товару 3: «Нетканий матеріал спанбонд, виготовлений за технологією гідрозплетіння штучних та синтетичних волокон, з поверхневою щільністю понад25г/м2, але не більш як 70г/м2, без покриття, недубльований, не просочений, в рулонах: арт. 201E01011101W АГРО (УФ-стабілізований спанбонд), PLANT-PROTEX, 50 г/м2, натуральний колір 1.0 розмір 3.2х1500, 1920 кг, арт. 201E09311101W АГРО (УФ-стабілізований спанбонд), PLANT-PROTEX, 50 г/м2,чорний колір 9.3 розмір 3.2х1500 -4800 кг. Торговельна марка: TEXTON. Країна виробництва: PL. Виробник: TEXTON S.A», декларантом позивача подано до Волинської митниці митну декларацію №23UA80U0. Митна вартість визначена за першим методом - за ціною договору з урахуванням транспортних витрат.

До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: контракт від 07.06.2022 №2, додаток №1 від 18.07.2022, додаток №2 від 04.10.2022 до вказаного контракту, пакувальний лист №166/WzW/016/2023 від 17.05.2023, рахунок-фактуру (інвойс) №52/ТЕХ/2023 від 17.05.2023, автотранспортну накладну №212713 від 17.05.2023, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №PL/MF/AR 0366132 від 18.05.2023, податкові накладні від 07.02.2023 №170, від 14.02.2023 №171, від 28.02.2023 №298, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №38 від 18.05.2023, довідку про транспортні витрати №180523 від 18.05.2023, прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 17.05.2023, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №180523 від 18.05.2023, договір (контракт) про перевезення №010523 від 01.05.2023, договір (контракт) про перевезення №247 від 18.09.2017, МД №23UA31U4 від 01.02.2023, №23UA44U7 від 01.03.2023, №23UA48U3 від 13.03.2023, №23UA24U0 від 27.03.2023, лист №157 від 19.05.2023, копію митної декларації країни відправлення №23PL361010E1233482 від 16.05.2023.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею надіслано декларанту електронне повідомлення, в якому декларанту запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи: виписку з бухгалтерської документації, що стосується оцінюваного товару; банківський платіжний документ, проведений по міжнародній платіжній системі SWIFT, що підтверджує оплату за оцінюваний товар; заявку на перевезення та інші наявні документи, що підтверджують вартість транспортування; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Для підтвердження митної вартості декларантом надано: повідомлення про фактичний вивіз товару MRN23PL36101E1233482, лист отримувача товару про переробку товару №162 від 24.05.2023, лист отримувача товару про місце доставки №157 від 19.05.2023, лист декларанта б/н від 24.05.2023.

24.05.2023 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000326/2 та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/001747.

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять розбіжності, а саме:

в декларації країни відправлення №23PL361010E1233482 від 16.05.2023 числове значення вартості товару становить 103845 Злотих, проте в інвойсі №52/ТЕХ/2023 від 17.05.2023 вартість товару становить 24558,37 дол. США;

відповідно до рахунку на перевезення вантажу №38 від 18.05.2023 транспортні послуги до кордону України становлять 30000 грн, а транспортні витрати по території України - 37311 грн. Зазначено, що відстань від місця завантаження до кордону України за даними Google maps становить 400 км, тобто вартість перевезення за даним маршрутом складає 75 грн/км. Відстань по території України - 134 км, тобто вартість перевезення за даним маршрутом 278,44 грн/км. Тобто зазначене свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України, що є невід`ємними складовими митної вартості;

згідно із пунктом 1.3 Контракту №2 від 07.06.2022 дата кожної окремої поставки товару визначається на підставі інвойсів, відповідно до замовлень покупця, але не пізніше дев`яноста днів з дати надходження коштів на банківський рахунок постачальника. Згідно із пунктом 2.3 Контракту №2 від 07.06.2022 умови платежу передоплата. Проте відповідно до інвойсу №52/ТЕХ/2023 від 17.05.2023 відтермінування оплати до 16.06.2023;

надані податкові накладні №170 від 07.02.2023, №171 від 14.02.2023, №298 від 28.02.2023 не мають відношення до оцінюваного товару.

25.05.2023 декларант подав митну декларацію №23UA14U2, за якою імпортований товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК України.

Вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів протиправним, таким, що підлягає скасуванню, Товариство з обмеженою відповідальністю «СПАНРАЙЗ» звернулося з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 1, 2 статі 51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що до митного оформлення разом із МД декларант подав такі документи: контракт від 07.06.2022 №2, додаток №1 від 18.07.2022, додаток №2 від 04.10.2022 до вказаного контракту, пакувальний лист №166/WzW/016/2023 від 17.05.2023, рахунок-фактуру (інвойс) №52/ТЕХ/2023 від 17.05.2023, автотранспортну накладну №212713 від 17.05.2023, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №PL/MF/AR 0366132 від 18.05.2023, податкові накладні від 07.02.2023 №170, від 14.02.2023 №171, від 28.02.2023 №298, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №38 від 18.05.2023, довідку про транспортні витрати №180523 від 18.05.2023, прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 17.05.2023, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №180523 від 18.05.2023, договір (контракт) про перевезення №010523 від 01.05.2023, договір (контракт) про перевезення №247 від 18.09.2017, МД №23UA31U4 від 01.02.2023, №23UA44U7 від 01.03.2023, №23UA48U3 від 13.03.2023, №23UA24U0 від 27.03.2023, лист №157 від 19.05.2023, копію митної декларації країни відправлення №23PL361010E1233482 від 16.05.2023.

Митна вартість ввезеного товару визначена позивачем за першим методом - ціною договору.

Митний орган вказує на те, що під час митного оформлення ввезеного Товариством товару встановлені розбіжності в числових значеннях, зазначених в експортних деклараціях, які не відповідають ціні товару, невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. Зазначає, що такі обставини стали підставою для витребування додаткових документів.

Так, частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Окрім того суд апеляційної інстанції зауважує, що зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б)встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 року (справа №804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа №809/1858/16), від 15 лютого 2022 року (справа № 826/12901/17).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що контрактом від 07.06.2022 №2, укладеним між ТзОВ «СПАНРАЙЗз» (покупець) та фірмою Texton S.A. (постачальник), визначено предмет та умови поставки товару, основні зобов`язання постачальника та покупця.

Додатковою угодою від 18.07.2022 №1 до пункту 2.1 контракту від 07.06.2022 №2 внесено зміни та визначено, що валютою контракту є долар США. Крім того, пункт 5.1 викладено у новій редакції, за змістом якої будь-які розрахунки між сторонами здійснюються в доларах США. Ціна товару є сумою двох складових - середні значення індексу ІСІS РР Нomopolymer Injection з останньої п`ятниці місяця, що передує місяцю продажу, та націнки, визначеної в останню п`ятницю місяця, що передує місяцю, в який було розміщено замовлення.

Як вбачається з оскаржуваного рішення однією з підстав коригування митної вартості було те, що в декларації країни відправлення №23PL361010E1233482 від 16.05.2023 числове значення вартості товару становить 103845 Злотих, проте в інвойсі №52/ТЕХ/2023 від 17.05.2023 вартість товару становить 24558,37 дол. США.

Слід вказати, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. Будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумніви, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.

У свою чергу в експортній митній декларації №23PL361010E1233482 від 16.05.2023 вартість товару становить 103845 (35932+67913) у валюті Злотий.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, що статистична вартість у митній декларації країни відправлення №23PL361010E1233482 від 16.05.2023 визначена у польських злотих (з урахуванням курсової різниці).

При цьому у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.

Також, в оскаржуваному рішенні зазначено, що відповідно до рахунку на перевезення вантажу №38 від 18.05.2023 транспортні послуги до кордону України становлять 30000 грн, а транспортні витрати по території України - 37311 грн. Зазначено, що відстань від місця завантаження до кордону України за даними Google maps становить 400 км, тобто вартість перевезення за даним маршрутом складає 75 грн/км. Відстань по території України - 134 км, тобто вартість перевезення за даним маршрутом 278,44 грн/км.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що до митного оформлення позивачем подано довідку про транспортні витрати від 18.05.2023 №180523, відповідно до якої транспортні витрати по перевезенню вантажу за маршрутом м. Зґєж /Польща Київ Україна, автомобілем, державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 становлять: від місця завантаження м. Зґєж /Польща до пункту перетину кордону Ягодин 30000,00 грн. Страхування вантажу поза межами України не проводилося. Вантажно-розвантажувальні роботи проводилися за рахунок продавця та входять у вартість товару.

Такі витрати також, підтверджено поданим разом із митною декларацією рахунком на оплату від 18.05.2023 №38 про надання автотранспортних послуг у міжнародному сполученні за маршрутом м. Зґєж - с. Васильків.

Також, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що згідно із пунктом 1.3 Контракту №2 від 07.06.2022 дата кожної окремої поставки товару визначається на підставі інвойсів, відповідно до замовлень покупця, але не пізніше дев`яноста днів з дати надходження коштів на банківський рахунок постачальника. Згідно із пунктом 2.3 Контракту №2 від 07.06.2022 умови платежу передоплата. Проте відповідно до інвойсу №52/ТЕХ/2023 від 17.05.2023 відтермінування оплати до 16.06.2023.

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, додатком від 04.10.2022 року №2 до контракту від 07 червня 2022 року №2 (а.с.37) змінено умови оплати (пункт 2.3 контракту) та визначено можливість оплати протягом 30 днів після відвантаження товару. Умови оплати кожної партії визначаються рахунком-фактурою на цю партію.

Наведеним пояснюється ненадання декларантом документа про оплату за товар згідно з рахунком-фактурою від 17.05.2023 №52/TEX/2023: на момент митного оформлення імпортованого товару (23.05.2023) оплата товару не відбулася та термін оплати не закінчився, а відповідно до пункту 4 частини другої статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, подаються для підтвердження митної вартості товарів, якщо рахунок сплачено. Тобто, як це правильно зазначив суд першої інстанції, у цьому випадку несплата рахунку виключає можливість подання платіжних документів.

Щодо порядку формування ціни товару виробником (постачальником), то суд апеляційної інстанції зазначає, що сторонами зовнішньоекономічного контракту від 07.06.2022 №2 такий визначений у пункті 5.1 (зі змінами згідно з додатком від 18.07.2022 №1). Прайс-лист виробника станом на цю дату містить актуальну ціну на момент формування рахунка-фактури від 17.05.2023 №52/TEX/2023. Згідно з долученим до митної декларації експертним висновком від 01.02.2023 №Ц-85, ціна товару відповідає ринковій.

Отже, на переконання суду апеляційної інстанції декларант вказаними документами підтверджено вартість оцінюваного товару.

Таким чином, сумніви митного органу щодо складових митної вартості товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що статтею 57 МК України встановлено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частиною 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.

Частинами 4-5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Статтею 64 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Відповідно до частини 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з приміткою 4 до пункту 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів a і b дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.

Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є контрактна вартість, визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.

У випадках, коли митна вартість не може бути визначена згідно з положеннями статті 1, як правило, повинен проводитися процес консультацій між митною адміністрацією та імпортером для визначення основи вартості згідно з положеннями статті 2 або 3. Наприклад, може статися так, що імпортер має інформацію про митну вартість ідентичних або подібних імпортних товарів, якої безпосередньо немає в митної адміністрації в пункті ввезення. З іншого боку, митна адміністрація може мати інформацію про митну вартість ідентичних або подібних товарів, якої безпосередньо немає в імпортера. Процес консультацій між двома сторонами дозволить обмінятися інформацією за умови дотримання вимог комерційної конфіденційності для визначення належної основи визначення вартості для митних цілей.

Відповідно до статті 5 Угоди якщо імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари продаються в країні-імпортері в тому стані, як вони імпортуються, митна вартість імпортних товарів згідно з положеннями цієї статті ґрунтується на ціні одиниці товарів, за якою імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари таким чином продаються в найбільшій сукупній кількості в той час або майже в той час, коли відбувається імпорт товарів, які оцінюється, особам, що не пов`язані з особами, у яких вони купують такі товари, за умови дотримання таких відрахувань: i) чи комісійних, які звичайно сплачуються або на сплату яких отримано згоду, чи надбавок, які звичайно робляться для прибутку й покриття загальних витрат у зв`язку з продажем у такій країні імпортних товарів того самого класу або виду; ii) звичайних витрат на транспорт та страхування й пов`язаних із цим витрат у країні імпорту; iii) у разі необхідності коштів та витрат, зазначених у пункті 2 статті 8; iv) мита й інших національних податків, що підлягають сплаті в країні імпорту з причини імпорту або продажу товарів.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючий орган, визначаючи необхідним до застосування одного із другорядних методів визначення митної вартості товарів, спирався виключно на аргументи, які, при їх системному аналізі, не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу.

Оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались Товариством під час митного оформлення товару, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність скаржником неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною МД документів та наведених відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним. При цьому надані Товариством документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а, отже, у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В свою чергу, неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товару призвів до незаконності проведеного митним органом коригування митної вартості товару. Як наслідок, скаржником порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на нього обов`язків.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання протиправним та скасування рішень Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000326/2 від 24.05.2023.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, ВП ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 відступила від правового висновку КЦС ВС щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідного для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, визначивши, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

У разі встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Відповідні положення міститься у Постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, де зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

31 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 185/5421/21 зазначила, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

З матеріалів справи вбачається, що 24.05.2023 між адвокатським бюро «Повразюк та Партнери» та позивачем укладений договір №326-МВ про надання правової допомоги.

Як передбачено пунктом 4.3 даного договору, за результатами надання юридичної допомоги складається акт, який підписується представниками кожної із сторін.

Відповідно до пункту 4.5 договору клієнт сплачує адвокатському бюро за підготовку та подання позовної заяви до Волинського окружного адміністративного суду з оскарження рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000326/2 від 24.05.2023 гонорар у фіксованому розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18, постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18, а також підтримані Верховним Судом у постановах від 06 квітня 2022 року у справі №500/1410/21, від 18 травня 2022 року у справі №826/6958/17.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції, погоджується з судом першої інстанції, що подані документи підтверджують понесення позивачем таких витрат, проте враховуючи предмет спору, його складність, відсутність супроводу адвокатом справи у суді першої інстанції, співмірною є сума 5000, 00 грн.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності рішення відповідача про коригування митної вартості товару, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 134, 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі № 140/16790/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко