Справа № 300/1554/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" червня 2024 р. справа № 300/1554/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: Акціонерне товариство «Тасомбанк» про визнання протиправним та скасування постанови
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: Акціонерне товариство «Тасомбанк», в якому просить суд:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями ст. 287 КАС України в межах десятиденного строку.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 року та адміністративний позов отримано відповідачем 12.03.2024 року, однак своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2016 р. по цивільній справі № 348/1333/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в солідарному порядку в користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс банк» заборгованість за кредитним договором № 62-39 від 04.07.2008 року: 20119,26 доларів США.

На підставі вказаного рішення 04.07.2016 року було видано два виконавчих листи та Надвірнянським РВ ДВС відкрито виконавчі провадження № 52460870 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку в користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором № 62-39 від 04.07.2008 року: 20119,26 доларів США / що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ 498251,46 грн. / - основний борг, 1391,48 доларів США що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ 34459,8 грн. відсотки за користування кредитними коштами, 3843 грн. пені і по 1887,90 грн. судових витрат з кожного, а також № 52461338 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку аналогічної суми заборгованості.

Виконавче провадження ВП № 52460870 про стягнення з позивача основної заборгованості здійснював державний виконавець Надвірнянського ВДВС Римарук Т.Д. , який 18.03.2019р. виніс постанову про стягнення з позивача виконавчого збору розміром 49146,01 грн. , а наступного дня, на підставі цієї постанови, виніс 19.03.2019р. постанову про відкриття нового виконавчого провадження № 58660678 про стягнення з позивача 49146,01 грн. виконавчого збору.

Про відкриття нового виконавчого провадження № 58660678 позивач дізналась тільки коли державний виконавець Надвірнянського ВДВС Левкун Г.В. виніс постанову від 21.02.2024 р. по виконавчому провадженню № 58660678 про арешт коштів боржника, на підставі постанови № б/н від 18.03.19р. про стягнення з позивача 49146,01 грн. виконавчого збору, в наслідку чого банківський зарплатний рахунок позивача № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», на який поступає заробітна плата позивача, арештовано.

У зв`язку з накладенням арешту на банківський рахунок на який нараховується заробітна плата, позивач 26.02.2024 року звернулась до державного виконавця ОСОБА_3 із заявою про зняття арешту з заробітної банківської картки та до заяви додала довідку банку від 03.06.2023р. та виписку з рахунку від 26.02.2024р. за якими отримує зарплатні виплати.

В процесі чого дізналась про винесення державним виконавцем Римаруком Т.Д. оскаржуваних постанов від 18.03.2019 р. по виконавчому листу № 348/1333 15-ц про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 49146,01 грн. та від 19.03.2019р. про відкриття окремого виконавчого провадження ВП № 58660678 по стягненню даного виконавчого збору, яке ОСОБА_3 прийняв до свого провадження та його змушений виконувати.

Письмової відповіді на заяву позивача державний виконавець ОСОБА_3 не надав, арешт з банківського рахунку не зняв.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернулась з відповідним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Відповідно до ст. 1 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

На виконання частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З наведеного можна зробити висновок, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Разом з цим, примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, може здійснювати приватний виконавець, зокрема, за заявою стягувача. Під час примусового виконання рішень приватний виконавець може вчиняти заходи, визначені устатті 10 Закону №1404-VIII.

Згідно з приписами частин першої - п`ятої статті 31 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (надалі - Закон №1403-VIII), за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч. 7 ст. 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання приписів статті 31 Закону №1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі Порядок №643).

Пунктом 12 цього Порядку визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, основна винагорода це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі, пропорційному до фактично стягнутої суми. Право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

З матеріалів справи судом встановлено, що по одному рішенню суду та виконавчому документу різні виконавці стягують подвійну плату виконавчого збору: першу за оспорюваною постановою державного виконавця від 18.03.2019р. про стягнення виконавчого збору розміром 49146,01 грн. та повторно за постановою приватного виконавця Ткачука Л.М. від 24.12.2021р. про стягнення виконавчого збору у формі основної винагороди розміром 59045,06 грн.

Таким чином, стягувачу надано право самостійно обирати спосіб виконання судового рішення, зокрема звернутися до державного виконавця, або обрати приватного виконавця та співпрацювати із ним відповідно до договірних умов.

Однак, в даному випадку виникла ситуація, в якій за одним і тим же виконавчим документом здійснюється стягнення з позивача як виконавчого збору, так і основної винагороди приватного виконавця.

Разом з цим, пунктом 1 частини 1статті 42 Закону №1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

З аналізу вищенаведеної норми слідує, що законодавець чітко передбачив можливість стягнення з боржника лише одного виду коштів виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII, визначено перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, це зокрема у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Слід зазначити, що розглядаючи питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 по справі №320/6215/19 вказав, що Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Означене питання (про справедливість подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа) полягає у тому, що несправедливим є не стягнення виконавчого збору чи основної винагороди як таких, а саме їхнє стягнення одночасно. Тобто у ракурсі поставленого питання справедливим є стягнення лише однієї з указаних сум.

Виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Логічний і цільовий способи розуміння частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

На основі цього Верховний Суд вказав, що з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII, зробивши наступний висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність державних виконавців Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціі Левкуна Івана Васильовича та Римарука Тараса Дмитровича щодо не повідомлення ними боржниці ОСОБА_1 про винесення постанови від 18.03.19р. про стягнення виконавчого збору розміром 49146,01 грн. по виконавчому провадженні ВП № 52460870 та не повідомлення про винесення постанови від 19.03.19 р. про відкриття виконавчого провадження BП № 58660678 по стягненню виконавчого збору розміром 49146,01 грн, щодо не скасування постанови про арешт коштів боржника від 21.02.24р. по виконавчому провадженню ВП № 58660678.

Скасувати постанову головного державного виконавця Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левкуна Івана Васильовича від 21.02.24р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 58660678 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 49146,01 грн. виконавчого збору по виконавчому провадженні № 9246007, постанову заступника начальника відділу Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Римарука Тараса Дмитровича від 18.03.2019 р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору розміром 49146,01 грн. по виконавчому провадженню ВП № 52460870.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.