Справа № 490/10876/23
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Романовій К.Т.,

за участю: представника позивачки - адвоката Шилова В.Ю. (в режимі ВКЗ),

представника відповідача Палієнко Д.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТПОЗОВНИХВИМОГ

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №540320 від 02.11.2023 року.

Позовнівимогиобґрунтованонаступним.

02.11.2023 року о 16 год 40 хв відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №540320 від 02.11.2023 р. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, інспектором взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 . За змістом постанови вбачається, що позивачка, керуючи транспортним засобом Chevrolet Lacetti з д.н. НОМЕР_1 зупинилась на перехресті вул. 1-а Воєнна та вул. Велика Морська у м.Миколаєві, чим порушила п.п. ґ) п. 15.9 ПДР. Позивачка не погоджується з висновками викладеними у постанові, так як викладені в ній обставини не відповідають дійсності,а сама постанова винесена з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Крім того, позивачка вказує, що зупинка була здійснена на відстані більше 10 метрів від перехрестя і за відсутності на ньому пішохідного переходу. Особа, що складала постанову мала б це перевірити та виключити таку обставину, як таку що може впливати на винуватість позивачки. Проте, позивачка вказує, що такого не було зроблено. Перевірка такої обставини мала б включати в себе здійснення замірів відстані від автомобіля позивачки до краю перехрестя. Також, ОСОБА_1 зазначає, що причиною зупинки є поломка її автомобіля. Після її зупинки біля правого краю проїзної частини по вул.1-а Воєнна м. Миколаїв близько16 год. 40 хв. та винесення відносно неї постанови, вона викликала евакуатор для переміщення автомобіля до станції технічного обслуговування (далі СТО). На СТО було проведено діагностику автомобіля та встановлено, що він мав проблеми з електрообладнанням. Зазначені проблеми прямо впливали на можливість безпечно керувати транспортним засобом. За результатами діагностики та заміни запчастин було відновлено технічну справність її транспортного засобу.

Також, позивачка посилається на приписи п.п.Б) пункту 2.3 ПДР, згідно якої для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Таким чином, позивачка вважає, що виконувала вказаний пункт Правил, а тому і здійснила вимушену зупинку.

Також зазначає, що при винесенні постанови особа допустила порушення вимога бзацу 5 ст.283 КУпАП та абз.1 п.8 розділу ІV Інструкції зоформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 №1376 (Постанова повинна містити відомості про особу,стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування). Зокрема неправильно вказано дату народження позивачки, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 В той самий час позивачка вказує, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 Таке порушення є суттєвим, адже фактично позивачка отримала постанову, яку складено відносно іншої особи. Таким чином, вказує, що постанову винесено не в рамках законодавства, а тому вона є незаконною. Також, ОСОБА_1 зазначає, що з матеріалів вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР, відповідачем всупереч вимогам закону не надав.

За такого, враховуючи вищевказане, позивачка просила визнати протиправну та скасувати постанову БАБ №540320 від 02.11.2023 року та закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

29.01.2024 року від представника позивачки надійшло клопотання про постановлення окремої ухвали, в якому просив зобов`язати відповідача подати відзив та докази через зареєстрований електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

ІІ. РУХ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ.

Протоколом автоматизованого розподілу від 06.11.2023 року, дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. то отримана останньою 09.11.2023 року.

Ухвалою судді від 14.11.2023 року даний адміністративний позов залишено без руху, надано позивачці строк на усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

17.11.2023 року від представника позивачки - адвоката Шилова В.Ю. надійшла заява про усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою судді від 20.11.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

01.12.2023 року від представника відповідача - БойкоН.С. надійшов відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Твердження позивачки про те, що до оскаржуваної постанови, не було долучено жодного доказу не відповідає дійсності, оскільки в постанові інспектор вказав номер нагрудного відеореєстратора 475388, на якому зафіксовано адміністративне правопорушення, що є беззаперечним доказом доведеності вини позивачки та правомірності винесення в подальшому відносно неї постанови серії БАБ № 540320.

На твердження позивачки, що зупинка її транспортного засобу була здійснена на відстані більше 10 метрів від перехрестя за відсутності на ньому пішохідного переходу, зазначає, що відповідно до відеозапису з нагрудного відеореєстратора 475388 зрозуміло, що зупинка відбулася безпосередньо на «Т-подібному» перехресті. Також звертає увагу, що твердження позивачки про те, що причиною зупинки була поломка її автомобіля, є ніщо іншим, як намагання останньої ввести Суд в оману, адже, відповідно до наданого відеозапису, ОСОБА_1 підтверджує факт зупинки на даному перехресті для того, щоб забрати дитину з садочка і жодного разу не наголошує на несправності автомобіля. Також, позивачка не заперечувала проти постанови, а отримавши її під підпис, направляється до свого автомобіля, який через декілька хвилин, а саме, починаючи з 16:47:52 год. від`їжджає від місця зупинки своїм ходом без допомоги евакуатора. Також, на відео не видно жодного евакуатора, який міг би перемістити її автомобіль до СТО, як було зазначено в позовній заяві.

Таким чином, постанова серії БАБ № 540320 від 02.11.2023 року у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.

В судовому засіданні, представник позивача - адвокат Шилов В.Ю., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Також вказав, що постанова була складена з порушенням, оскільки некоректно вказана дата народження позивачки, а патрульним не було вияснено підстави зупинення авто позивачкою, а також не здійснено заміри відстані зупинки авто до перехрестя, які передбачені ПДР. Крім того, вказав, що машина була технічно несправна, тому позивачка змушена була зупинитися.

Представник відповідача, вважав вимоги позову такими, що не підлягають задоволенню та вказав, що неправильна дата народження позивачки в постанові це технічна помилка. Крім того, вказав, що твердження адвоката Шилова В.Ю. про те, що позивачка зупинилася через технічну несправність автомобіля є такими, що не заслуговують уваги, оскільки позивачка жодних пояснень поліцейським не надавала та не вказувала про несправність авто та після винесення постанови від`їхала від місця зупинки своїм ходом. Також, зазначив, що відповідно до розділу 1 ПДР в даній ситуації відповідні заміри робити було не обов`язково, оскільки дане правопорушення було скоєно позивачкою на перехресті.

10.06.2024 року у справі проведено судовий розгляд та суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення.

Ухвалою суду від 11.06.2024 року поновлений судовий розгляд справи для з`ясування обставини, пов`язаної з евакуацією автомобіля та проведеної діагностики в порядку вимог ст.244 ч.ч.1,2 КАС України, та судове засідання призначено на 12.06.2024 року.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Шилов В.Ю. пояснив, що надані документи щодо евакуації автомобіля та його діагностики є некоретними. При цьому обставин виклику евакуатора, складання договору та діагностики автомобіля суду не пояснив.

Представник відповідача - Палієнко Д.Т. пояснила суду, що ці докази є недопустимими, та просила суд перевірити ці документи в реєстрі.

Представник позивача не заперечував.

Згідно відповіді № 637654, діяльність ФОП ОСОБА_3 припинено 10.02.2023 року.

ІІІ.ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

02.11.2023 року інспектором взводу №2 роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Ісаченко О.М. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №540320, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

В даній постанові зазначено, що позивачка 02.11.2023 року близько 16 год.35 хв. керуючи транспортним засобом CHEVROLET LACETTI з державним номерним знаком НОМЕР_1 , здійснила зупинку на перехресті, не пов`язану з наданням переваги в русі, чим порушила вимоги п.п. 15.9 ґ) ПДР України.

За відеозаписом, наданого відповідачем УПП CD диску відеозапису з нагрудного відеореєстратора 475388 поліцейського вбачається, що позивачка здійснила зупинку на перехресті вул. 1-а Воєнна та вул. Велика Морська. Інспектор поліції Вікентьєв С.М. підійшов до ОСОБА_1 представився, пояснив суть правопорушення, попросив документи, а також роз`яснив їй права згідно ст. 268 КАС України та ст.63 Конституції України. Пояснень та заперечень ОСОБА_1 щодо скоєного правопорушення не надала. Позивачкою на підтвердження несправності автомобіля надано Договір на закупівлю послуг від 02.11.2023 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).

За п.1.1. виконавець зобов`язується надати замовнику послуги евакуатора для перевезення автомобіля.

За актом про надані послуги від 02.11.2023 року був поданий евакуатор на вул. 1-а Воєнна, 2, дистанція становить 7 км.

Наряд-замовлення на діагностику, заміну запчастин, та ремонт складено 02.11.2023 року о 17 год. 10 хв.

Після винесення постанови серії БАБ№540320 позивачка сіла в свій автомобіль та о 16:48 год від`їхала від місця зупинки по вул.1-а Воєнна.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії):на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Доказування в адміністративному судочинстві є чинником, який здатний забезпечити поєднання високої ефективності правозастосування із неухильним додержанням прав і свобод приватної особи під час вирішення публічно-правового спору.

У традиційному аспекті доказування розуміють як «процес встановлення фактичних даних у справі», «діяльність учасників розгляду справи», «процес пізнання», «діяльність щодо встановлення істини у справі», «діяльність щодо сприйняття інформації». У Кодексу адміністративного судочинства України відсутнє законодавче визначення доказування.

Отже, доказування це діяльність адміністративного суду, учасників розгляду адміністративної справи, інших заінтересованих осіб із збирання (подання, витребування, забезпечення), дослідження (перевірки, огляду) й оцінки доказів у порядку, встановленому у КАС України.

Метою доказування в адміністративному судочинстві є встановлення істини у справі.

Для доказування характерна внутрішня структура, складовою якої є суб`єкти доказування, об`єкт доказування та етапи доказування.

Суб`єктами доказування в адміністративному судочинстві є суд та учасники розгляду справи. Суд як суб`єкт доказування відіграє активну роль, зважаючи та те, що бере активну участь у збиранні, дослідженні та оцінці доказів. Судове пізнання в адміністративному судочинстві має чітко визначені завдання, обумовлені застосуванням відповідної процедури розгляду справи, її предметом та потребою залучення до справи таких процесуальних осіб, як експерт, обранням тактики розгляду справи (планування засідання, допит сторін та свідків, призначення експертизи тощо), прогнозуванням судових дій (поведінки сторін та їх адвокатів) тощо.

Учасники розгляду справи відіграють ключову роль у доказуванні, тому що між позивачем і відповідачем розподіляється обов`язок доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС (ч. 1 ст. 77 КАС).

Об`єктом доказування є певні обставини справи або, іншими словами, доказова інформація. Під доказовою інформацією розуміють будь-які відомості, на основі яких суд у порядку, встановленому КАС України, встановлює наявність або відсутність обставин, які підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для вирішення адміністративної справи. Функція доказів полягає у забезпеченні безпомилковості, незаперечності й повноти інформації. Об`єкт доказування залежить від виду адміністративної справи та конкретних обставин, які підлягають встановленню.

Для доказування характерні певні логічно послідовні етапи, зокрема збирання, дослідження, оцінка доказів. Кожен з етапів має як самостійне, так і залежне від інших етапів значення, що зумовлено різним змістовним наповненням доказової діяльності, однак єдиною її метою є встановлення всіх обставин у справі задля ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Етап збирання доказів є врегульованою процесуальним законом діяльністю учасників розгляду справи та суду, спрямованою на одержання фактичних даних, що мають значення для вирішення справи, із законних джерел і належними процесуальними способами. Збирання доказів складається із подання, витребування, судових доручень, забезпечення доказів. Збирання доказів в адміністративному судочинстві, на відміну від інших форм правосуддя, покладається не лише на позивача, відповідача, але і на суд. В адміністративному судочинстві суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи (ч. 4 ст. 77 КАС).

Подавати докази мають право учасники справи, зокрема позивач та відповідач. Подання доказів притаманне для стадії відкриття провадження у справі та для стадії підготовчого провадження. Першочергово на позивача покладається обов`язок подати докази разом із позовною заявою. Так, відповідно до ч.4 ст.160 КАС позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Витребування доказів в адміністративному судочинстві можливе як з ініціативи учасників справи, так і з ініціативи суду.

Витребування доказів можливе у випадку, якщо надано не оригінал доказу, а копію.

Дослідження доказів може відбуватися шляхом перевірки, яка спрямована на детальне, всебічне та об`єктивне визначення достовірності таких даних та доброякісності джерел їх отримання. Перевірка доказів на стадії розгляду справи спрямована на детальне, всебічне та об`єктивне визначення достовірності фактичних даних та їх джерел отримання для правильного встановлення обставин справи.

Дослідження доказів це безпосереднє сприйняття і вивчення судом та іншими учасниками інформації про фактичні дані, надані сторонами й іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених законом засобів доказування із додержанням принципів усності та безпосередності.

Оцінка доказів здійснюється тільки судом (ст.90 КАС України).

Так, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Предметом оцінки доказів є наявність їх властивостей належності, допустимості, достовірності, достатності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Об`єктом оцінки суду є докази, а предметом їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС).

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.4 ст.73 КАС).

Належність характеризується наявністю об`єктивного зв`язку між відомостями, які в них містяться, та фактами, що підлягають встановленню у справі.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Допустимим є доказ, який отриманий відповідно до встановленого законом порядку (ст.74 КАС). Допустимість характеризується через законність джерела отримання доказів, тобто суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.75 КАС).

На учасників справи покладається обов`язок надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (п.5 ч.5 ст.44 КАС).

За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.76 КАС).

Учасники справи повинні подавати всі наявні уних докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п.5 ч.5 ст.44 КАС).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (№ 387/03) ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Враховуючи вищезазначене, слід резюмувати, що інститут доказування в адміністративному судочинстві відіграє важливу роль, призначенням його є встановлення обставин у конкретній адміністративній справі та прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Для доказування характерна внутрішня структура, складовою якої є суб`єкти доказування, об`єкт доказування та етапи доказування.

Для доказування характерні певні логічно послідовні етапи, зокрема збирання, дослідження та оцінка доказів. Кожен з етапів має як самостійне, так і залежне від інших етапів значення, що зумовлено різним змістовним наповненням доказової діяльності.

За ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) з подальшими змінами, «адвокат» - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, а «адвокатська діяльність» - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно приписів ст. 21 Закону №5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний:

- дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики;

- на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги;

- невідкладно повідомляти клієнта про виникнення конфлікту інтересів;

- підвищувати свій професійний рівень;

- виконувати рішення органів адвокатського самоврядування;

- виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги (ч. 1).

Адвокату забороняється:

- використовувати свої права всупереч правам, свободам та законним інтересам клієнта;

- без згоди клієнта розголошувати відомості, що становлять адвокатську таємницю, використовувати їх у своїх інтересах або інтересах третіх осіб;

- займати у справі позицію всупереч волі клієнта, крім випадків, якщо адвокат впевнений у самообмові клієнта;

- відмовлятися від надання правової допомоги, крім випадків, установлених законом (ч. 2).

Частиною 1 ст. 24 Закону №5076-VI встановлено, що «адвокатський запит» - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Адвокату, адвокатському бюро або адвокатському об`єднанню забороняється укладати договір про надання правової допомоги у разі конфлікту інтересів.

Адвокату забороняється укладати договір про надання правової допомоги і він зобов`язаний відмовитися від виконання договору, укладеного адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, у разі, якщо виконання договору може суперечити інтересам адвоката, членів його сім`ї або близьких родичів, адвокатського бюро або адвокатського об`єднання, засновником (учасником) якого він є, професійним обов`язкам адвоката, а також у разі наявності інших обставин, що можуть призвести до конфлікту інтересів (ч. 1 ст. 28 Закону №5076-VI).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI, ч. 1 ст. 9 Правил адвокатської етики, конфлікт інтересів - суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.

Наявність сімейних та/або родинних відносин саме по собі не призводить до виникнення конфлікту інтересів, а тому при вирішенні питання про можливість надання правової допомоги членам сім`ї та/або близьким родичам адвокат повинен оцінити всі обставини на предмет наявності суперечності між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками перед клієнтом. При цьому адвокат повинен прагнути об`єктивності та неупередженості і дотримання вимог законодавства та правил адвокатської етики при наданні правової допомоги своєму клієнту у всіх випадках незалежно від наявності будь-яких відносин з останнім.

Аналогічна позиція з дослідженого питання викладена у рішенні Ради адвокатів України «Про затвердження роз`яснення щодо можливості надання адвокатами правової допомоги членам сім`ї та родичам» від 22.09.2017 року №198.

Положенням ст.14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Правила дорожнього руху, які встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, належать до виконання всіма учасниками дорожнього руху.

Особи, які порушують Правила дорожнього руху, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання відповідних доказів (ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п. 15.9. «г» ПДР зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Згідно визначення, наведеного у ст.265-4 КУпАП, для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб:

1) поставлено на проїзній частині у два і більше рядів;

2) розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях; в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними,у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів; е) ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду; и) розташовано на позначених відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою місцях, призначених для паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома); 3) своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками; 4) розташовано на виділеній смузі для руху громадського маршрутного транспорту; 5) розташовано на позначеній відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою велодоріжці; 6) перешкоджає руху або роботі снігоприбирального та іншого технологічного комунального транспорту у разі запровадження надзвичайного стану або у разі оголошення окремої місцевості зоною надзвичайної екологічної ситуації; 7) порушує схему паркування транспортних засобів таким чином, що він блокує проїзд по двох або більше смугах руху.

Перехрестя - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Позивач посилається на недоведеність факту вчинення правопорушення, оскільки працівником поліції не здійснено заміри місця зупинки ОСОБА_1 від перехрестя.

Однак, суд вважає це твердження таким, що не заслуговує на увагу, оскільки під час дослідження в судовому засіданні відеозапису з нагрудного відеореєстратора 475388 поліцейського встановлено, що паркування автомобіля виконано з порушенням вимог ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки автомобіль знаходиться на Т-подібному перехресті з прилягаючою вулицею. При цьому, факт правопорушення є очевидним і не потребує додаткового заміру відстані.

Крім того, обов`язкове проведення замірів під час оформлення адміністративних матеріалів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зазначається в розділі 9 Наказу від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» та стосується виключно оформлення адміністративних матеріалів за ст. 124 КУпАП (ДТП).

Щодо тверджень позивача про причини зупинки позивачки через технічну несправність транспортного засобу суд зазначає наступне.

З відеозапису з нагрудного відеореєстратора 475388 поліцейського вбачається, що інспектором поліції, на виконання вимог законодавства, надано ОСОБА_1 роз`яснення щодо її прав та пояснено зміст її правопорушення. Разом з тим, позивачкою не було озвучено причину зупинки як несправність автомобіля та заперечень щодо інкримінуючого правопорушення, а лише вказано про те, що вона забирала дитину з дитячого садочка.

Крім того, суд зазначає, що згідно з приписами п. 15.14 Правил у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити заходів щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 цих Правил, якими передбачено, що водій повинен ввімкнути аварійну сигналізацію, а при вимушеній зупинці в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менш 100 м - ще й встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані 20 м від транспортного засобу в населеному пункті та 40 м за межами населеного пункту.

З наданого відео з відеореєстратора вбачається, що позивачкою не було дотримано вищевказаних правил, а тому її твердження про аварійну зупинку є такими, що не заслуговують уваги.

Крім того, надані позивачкою докази ремонту автомобіля та його евакуації суд не приймає до уваги, оскільки факт несправності автомобіля позивачки в момент зупинки на перехресті АДРЕСА_2 спростовується наданим відповідачем відео з бодікамери інспектора поліції, з якого вбачається, що позивачка від`їхала з місця зупинки своїм ходом без допомоги евакуатора.

Окрім того, враховуючи вищевикладене, дані докази є недопустимими. Оскільки, як вбачається із довідки Єдиного державногореєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, за №637654, ФОП ОСОБА_3 припинив діяльність 10.02.2023 року, видом його діяльності була індивідуальна мистецька діяльність, та місцем знаходження є м. Київ.

При цьому, віддаленість с.Мішково-Погорілове до 1-а Воєнна у м. Миколаєві складає 9 км, що за часом приїзду складає не менше 14 хв.

Від`їхала ОСОБА_1 о 16:48 год, акт складений о 17:10 год, вже як доставлений евакуатором автомобіль та оглянутий із зазначенням проведеної діагностики та необхідного часу для ремонту.

Щодо посилання представника позивачки щодо неправильного зазначення її дати народження, суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові вказана дата народження позивача 23.08.1996 р., в той час як правильна дата народження останньої 22.03.1996 р., що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Однак, аналіз обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення поліцейським в оскаржуваній постанові неправильних даних в даті народження позивача не має юридичного значення, а тому є опискою. Опискою є механічна й мимовільна помилка при письмово вербальному викладі. Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18) та колегія суддів Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від вказаної правової позиції.

Враховуючи наведене, суд вважає, що допущення поліцейським описки в оскаржуваній постанові не впливає на правильність висновків поліцейського про порушення позивачкою ПДР України.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 1 ст.247КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП покладено на органи Національної поліції.

Згідно ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем надано належні та допустимі докази, які вказують на те, що позивачку правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, відтак, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 540320 від 02.11.2023 року відповідає вимогам норм чинного законодавства.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи усі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1-2 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню порушення.

Окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.

Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

Постановлення окремої ухвали є правом суду при наявності очевидно протиправних дій відповідних осіб.

За такого, виходячи з вищевикладеного, законом не передбачено зобов`язання учасника процесу до вчинення процесуальних дій окремою ухвалою.

Крім того, судом під час розгляду адміністративної справи не виявленопідстав для постановки окремої ухвали щодо дій відповідача при розгляді даної справи.

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Керуючись ст.ст.12,241-246,268-272,286,293 КАС України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлений 13 червня 2024 року.

Суддя : Черенкова Н.П.