Справа № 160/4854/24
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2024 рокуСправа №160/4854/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування висновку та наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області від 13.12.2023, яким посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 р. оформлена на ім`я громадянина республіки Білорусь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню;
- скасувати наказ Державної міграційної служби України від 28.12.2023 р. «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» № НОМЕР_7 в частині, яким посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 р. оформлена на ім`я громадянина республіки Білорусь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області поновити стан чинності посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 р. оформленої на ім`я громадянина республіки Білорусь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 року прийнято до свого провадження вказану позовну заяву та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач-1 та відповідач-2 заперечуючи проти позовних вимог, подали до суду відзиви на позов, які за змістом обґрунтування є аналогічними між собою, в яких просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, виходячи з того, що ОСОБА_1 23.10.2013 звернулася до ГУ ДМС у Дніпропетровській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 25-річного віку та 25.10.2013 була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 . Представник відповідача зазначає, що 28.11.2023 року надійшов запит Криворізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про надання інформації щодо законності перебування громадянки республіки Білорусь ОСОБА_1 . В ході перевірки було встановлено, що посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 року, видана ОСОБА_1 з порушенням вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та підлягає скасуванню на підставі частини 2 пункту 64 Порядку, де зазначено, що посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів, а саме: на момент звернення із заявою про обмін посвідки на постійне проживання позивач не мала чинного документу, що посвідчує особу, оскільки паспорт НОМЕР_2 виданий відділенням міліції м. Гомеля республіки Білорусь 30.11.2007 року строком дії до 27.09.2013 року - закінчився
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій останній підтримав обґрунтування викладені в позовній заяві, просив відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Також, акцентує увагу, що подана позивачем заява з доданими до неї документами була перевірена фахівцями відповідача, за результатами розгляду якої 25.10.2013 суб`єктом владних повноважень було здійснено оформлення позивачу посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 . Позивач надалі добросовісно протягом понад 10 років вважала, що нею додержано вимоги закону щодо підстав отримання посвідки на постійне проживання.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 має паспорт громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_2 , виданого МВС Республіки Білорусь 31.11.2007 з терміном дії до 27.09.2013.
28 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 28.07.2007р.
24.12.2009 року позивач звернулася до ВГІРФО ГУМВС України в Дніпропетровській області (Кріворізький РВ) з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», оскільки перебуває у шлюбі з громадянином України понад 2 роки (чоловік - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Згідно Висновку щодо надання дозволу на імміграцію в Україні затвердженого заст.начальника ВГІРФО ГУМВС України в Дніпропетровській області 11.10.2010р. Говорухою О.О. : дозволити імміграцію в Україні громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 для постійного проживання за адресом: АДРЕСА_1 .
11 жовтня 2010 року Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Дніпропетровській області позивачу надано дозвіл на імміграцію в НОМЕР_4 від 10.10.2010р., дійсний до 11.10.2011р.
28 жовтня 2010 року ВГІРФО ГУМВС України видано ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання на території України серії НОМЕР_9 від 28.10.2010 р. термін дії безстроковий, підлягає обміну при досягненні 25-річного віку.
ІНФОРМАЦІЯ_4 року у позивачки та її чоловіка ОСОБА_4 , народилась донька ОСОБА_6 , місце народження: Дніпропетровська обл., Криворізький район, с.Вільний Табір, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 24.01.2011р.
14 жовтня 2013 року Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПРМДН №021564 від 14.10.2013р. та прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення у розмірі 510грн. відносно ОСОБА_1 за проживання з недійсною посвідкою, оскільки при досягненні 25-річного віку (ІНФОРМАЦІЯ_5.) не замінила її. Згідно квитанції від 14.10.2013р. вказаний штраф ОСОБА_1 сплачено.
23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з питання обміну посвідки на постійне проживання, у зв`язку з досягненням 25-річного віку, про що сформовано відповідну заяву-анкету від 23.10.2013 №1940, до якої надано у т.ч. паспорт громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_2 , виданого МВС Республіки Білорусь 31.11.2007 з терміном дії до 27.09.2013. У вказаній заяві містяться відмітки з підписом завідувача Криворізького РС ГУДМС України в Дніпропетровській області Атаманчук М.М. про прийняття заяви з документами та те, що здійснена перевірка наявності відомостей, що перешкоджають подальшому проживанню іноземця чи особи без громадянства в Україні.
26 вересня 2023 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області по справі №177/1884/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.
Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на адресу ГУДМС України в Дніпропетровській області направлено запит №1395/31.9-51 від 28.11.2023р. про надання інформації, в якому зазначено, що 10.10.2023 року відділом прийнято заяву про державну реєстрацію шлюбу між громадянином України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Державна реєстрація шлюбу призначена на 02.12.2023 року.
Просимо надати інформацію щодо законності перебування громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України до дати державної реєстрації шлюбу на підставі посвідки на постійне проживання НОМЕР_10, виданої 25.10.2023 року органом 1201.
За результатами розгляду зазначеного запиту заступником начальника ГУ ДМС у Дніпропетровській області затверджено висновок про розгляд матеріалів справи щодо оформлення і видачі посвідки на постійне проживання в Україні громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 від 13.12.2023р.
Зі змісту наявної в матеріалах справи копії вказаного висновку вбачається, що громадянка ОСОБА_1 23.10.2013 звернулася до ГУ ДМС у Дніпропетровській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 25-річного віку та 25.10.2013 була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 .
Відповідно до пунктів 3 та Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251, який діяв на момент оформлення посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , було передбачено, що для оформлення посвідки на постійне проживання, у тому числі у порядку обміну, подається, зокрема, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після повертається), та його копія.
Проте, до заяви про обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянка ОСОБА_1 додала копію паспорта громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_2 виданого МВС Республіки Білорусь 31.11.2007 терміном дії по 27.09.2013. Тобто іноземкою подано недійсний паспортний документ, що не відповідає вимогам законодавства до паспортного документа іноземця.
Вирішили за доцільне: цей висновок щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матеріалами справи ВГІРФО ГУМВС України в Дніпропетровській області надіслати до ДМС для підготовки проекту наказу про визнання посвідки недійсною.
ГУДМС України в Дніпропетровській області на адресу Криворізького ВДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), за результатами розгляду запиту №1395/31.9-51 від 28.11.2023р. направили лист, в якому повідомили, що під час перевірки матеріалів справи виявлено, що посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 оформлена з порушенням вимог пункту 22 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та підлягає скасуванню на підставі частини другої пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.
28.12.2023 року Державною міграційною службою України прийнято наказ №311 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання», згідно п.3 якого: на підставі висновку ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 13.12.2023 стосовно громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6, що додається, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.10.2013, видану ГУ ДМС у Дніпропетровській області.
Начальнику ГУ ДМС у Дніпропетровській області Чегілю Б.І. забезпечити повідомлення іноземки про визнання наказом ДМС недійсною посвідки на постійне проживання, вказаної у цьому пункті, внесення інформації про цю посвідку до ІП «Недійсні документи» ЄІАС УМП, а також забезпечити її вилучення, знищення та здійснення заходів, .передбачених законодавством України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Не погоджуючись із вказаними Висновком та Наказом, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно ч.1 ст.33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України "Про правовий статус іноземців" №3929-ХІІ від 04.12.1994 (далі по тексту - Закон №3929-ХІІ), а також Законом України "Про імміграцію" № 2491-ІІІ від 07.06.2001 (далі по тексту - Закон № 2491-ІІІ).
Згідно статті 2 Закону №3929-ХІІ іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.
Статтею 3 Закону №3929-ХІІ передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.
Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.
Згідно ч. 1 абзаців першого і четвертого ст.1 Закону № 2491 - III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про імміграцію» іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників.
Відповідно до статі 9 Закону України «Про імміграцію», - заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання. Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою. За неповнолітніх осіб, а також осіб, яких у встановленому порядку визнано недієздатними, заяву про надання дозволу на імміграцію подають їх законні представники.
Статтею 11 Закону України «Про імміграцію» визначено, що особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють імміграційну візу, що є чинною протягом року з дня її оформлення. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України. Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому імміграційною візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію. Орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №321 визначено порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання.
Відповідно п.1 Порядку №321 посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Згідно п.3 Порядку №321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території У країни і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.
Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто; не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет одного з батьків (усиновлювачів), з ким проживають особи на підставі дозволу на імміграцію, опікунів, піклувальників.
П.9 Порядку №321 передбачено, що оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).
Відповідно до п. 16 Порядку №321, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.
Згідно п. 20 Порядку №321 керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, визначає працівників, які виконують функції з прийняття документів, формування заяв-анкет та видачі посвідки, і працівників, які виконують функції з оформлення посвідки (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення).
Пп.1 п.21 Порядку №321 передбачено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 - 34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.
Відповідно до пп. 2 п. 21 Порядку №321 у разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.
Згідно п. 22 Порядку №321у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.
Відповідно до п.23 Порядку №321 після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає іноземцеві або особі без громадянства для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей.
Згідно п. 25. Порядку №321 після перевірки іноземцем або особою без громадянства правильності внесених до заяви-анкети відомостей про особу заява-анкета перевіряється та підписується (із зазначенням дати, прізвища та ініціалів) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, який прийняв документи та сформував заяву-анкету.
Відповідно до п. 26. Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта сканує із застосуванням засобів Реєстру документи до заяви-анкети, які подаються іноземцем або особою без громадянства.
П. 27 Порядку №321 передбачено, що прийняті уповноваженим суб`єктом заява-анкета та скановані документи (у тому числі отримані біометричні дані, параметри) із застосуванням засобів Реєстру автоматично розподіляються та надсилаються до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який обслуговує відповідного уповноваженого суб`єкта, що здійснив прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.
Згідно п 29 Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження для розгляду документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 і 33 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.
П. 30 Порядку №321 передбачено, що у разі прийняття рішення про відмову в розгляді документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше наступного робочого дня надсилає уповноваженому суб`єкту письмове повідомлення про відмову в їх розгляді із зазначенням підстав відмови з метою його подальшого вручення іноземцеві або особі без громадянства.
П. 32 Порядку №321 визначено перелік документів, які подає іноземець або особа без громадянства для оформлення посвідки.
П. 33 Порядку №321 передбачено перелік документів, які подаються для оформлення посвідки іноземцям або особам без громадянства, зазначеним в абзацах другому, третьому та п`ятому пункту 4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію".
П. 34 Порядку №321 передбачено перелік документів, які подаються для оформлення посвідки іноземцям або особам без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території, замість документа, зазначеного у підпункті 4 пункту 32 цього Порядку, подається довідка.
Згідно п. 36 Порядку №321 після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.
Відповідно до пп. 1 п. 37 Порядку №321 Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.
Пп. 2 п. 37 Порядку №321 передбачено що перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан" або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.
Відповідно пп. 3 п. 37 Порядку №321 чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу.
Згідно п. 38 Порядку №321 рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.
Відповідно до п. 39 Порядку №3321 після прийняття рішення про оформлення посвідки або відмову в її оформленні матеріали долучаються до матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію та зберігаються разом з ними. У разі коли дозвіл на імміграцію видавався одним територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, а рішення про оформлення посвідки у зв`язку із зміною іноземцем або особою без громадянства місця проживання приймалося іншим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, матеріали формуються в окрему справу та зберігаються в архіві протягом 75 років. При цьому інформація про оформлення посвідки надсилається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, яким видавався дозвіл на імміграцію.
Згідно п. 72 Порядку №321 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі:
1) коли вона підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до посвідки (крім додаткової змінної інформації);
2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;
3) непридатності посвідки для подальшого використання;
4) скасування посвідки;
5) коли вона заявлена як втрачена або викрадена;
6) смерті особи, якій видано посвідку;
7) закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін такої посвідки до закінчення строку її дії;
8) оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства;
9) неотримання посвідки іноземцем або особою без громадянства протягом шести місяців;
10) коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені пунктом 18 цього Порядку.
Таким чином, приписами п. 72 Порядку №321 визначений вичерпний перелік підстав, коли посвідка на постійне проживання в Україні визнається недійсною, вилучається та знищується.
Пп .1 п. 73 Порядку №321 передбачено, що у разі, коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.
Відповідно до пп. 2 п. 73 Порядку №321 за результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.
Згідно пп. п.73 Порядку N 321 на підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.
Пп. 4 п. 73 Порядку №321 передбачено, що повідомлення про визнання наказом ДМС посвідки недійсною видається територіальним органом ДМС, визначеним у наказі ДМС, іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його отримання від ДМС.
Відповідно пп. 5 Порядку №321 іноземець або особа без громадянства, щодо яких прийнято рішення про визнання посвідки недійсною, повинні зняти з реєстрації місце проживання, здати посвідку та в разі відсутності підстав для подальшого тимчасового перебування на території України на законних підставах зобов`язані виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання повідомлення про це.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для скасування позивачу посвідки на постійне проживання в Україні серії ІН НОМЕР_8 від 25.10.2013 р. було те, що до заяви про обмін посвідки на постійне проживання в Україні громадянка позивач додала копію паспорта громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_2 виданого МВС Республіки Білорусь 31.11.2007 терміном дії по 27.09.2013, тобто простроченого на 1 місяць паспорта громадянина республіки Білорусь.
Разом з тим, суд зазначає, 23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з питання обміну посвідки на постійне проживання, у зв`язку з досягненням 25-річного віку, про що сформовано відповідну заяву-анкету від 23.10.2013 №1940, до якої надано у т.ч. паспорт громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_2 , виданого МВС Республіки Білорусь 31.11.2007 з терміном дії до 27.09.2013.
У вказаній заяві містяться відмітки з підписом завідувача Криворізького РС ГУДМС України в Дніпропетровській області Атаманчук М.М. про прийняття заяви з документами та те, що здійснена перевірка наявності відомостей, що перешкоджають подальшому проживанню іноземця чи особи без громадянства в Україні.
Суб`єктом владних повноважень - уповноваженою посадовою особою міграційної служби не було виявлено факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, було встановлено факт відповідності поданих документів вимогам Порядку №321 та сформовано та зареєстровано заяву-анкету, здійснено сканування документів до заяви-анкети, які було надано позивачем.
Таким чином, суд звертає увагу, що підстав для відмови позивачу в оформленні та видачі (обміні) посвідки не було виявлено (встановлено) та 25.10.2013 суб`єктом владних повноважень було здійснено оформлення позивачу посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , яку позивач отримав в Державному органі.
Судом встановлено, що станом на момент прийняття рішення про оформлення посвідки та рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію НОМЕР_11 від 11.10.2010р. дійсність, чинність та законність відповідних документів визначених Порядком №321 працівниками міграційнім служби перевірялись.
На переконання суду, вищенаведена підстава для відмови в оформленні (видачі) посвідки підлягала застосуванню з урахуванням заяви та документів, поданих позивачкою у червні 2013 року з метою переоформлення посвідки.
Натомість відповідач неправомірно вдався до ретроспективного застосування цієї підстави до тих правовідносин, які мали місце у 2013 році під час переоформлення та видачі позивачці посвідки на постійне проживання.
Так, юридична обставина, з якою закон пов`язує виникнення певних прав особи зворотної дії не має. Фактична підстава, на яку посилається відповідач на обґрунтування свого рішення, мала існувати на момент первісного рішення про надання дозволу на імміграцію позивача та видачу посвідки.
Отже, рішення відповідача винесено з порушенням вимог закону за умов відсутності достатніх фактичних підстав.
Відповідачами не надано до суду доказів того, що законодавство при оформленні посвідки на постійне проживання в Україні порушене саме позивачем, тоді як і не надано жодного доказу порушення законодавства у тому числі посадовою особою органу владних повноважень.
Таким чином, доводи відповідача про те, що позивачу посвідку на постійне місце проживання в Україні у 2013 році було надано з порушенням вимог законодавства, суд вважає необґрунтованими.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018р. у справі №820/3610/17, від 26.06.2020р. у справі №820/1861/17.
Також, суд звертає увагу, що згідно з п. 18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 за № 251, посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону № 2491.
Отже посвідка на постійне проживання може бути скасована суб`єктом владних повноважень лише у випадку скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України "Про імміграцію". Інших підстав для скасування вже виданої посвідки на постійне проживання діюче законодавство не передбачає.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.08.2018 у справі №820/1608/17, від 20.03.2019 у справі №820/391/19.
Також, на переконання суду, визнання недійсними виданих позивачці посвідок за відсутності будь-яких встановлених винних дій самої позивачки, через виявлення помилки (недбалості), допущеної багато років тому уповноваженими посадовими особами органу, що реалізує державну політику у сфері імміграції, є порушенням принципу належного урядування, а перекладення на позивачку усього тягаря відповідальності за такі помилку (недбалість) свідчить про нерозсудливість міграційного органу при виконанні ним державних функцій у спірних правовідносинах.
Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).
У постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № П/811/1015/16 зазначено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.
Таким чином, приймаючи оскаржувані рішення, відповідачі мали би виходити з правових та фактичних наслідків від їх прийняття, а тому були зобов`язані обґрунтувати суттєву суспільну необхідність саме таких рішень та врахувати при цьому право позивачки на сім`ю та міцність її соціальних, культурних і родинних зав`язків, що сформувалися за роки правомірного проживання на території України.
Суд враховує, що у разі набрання законної сили, такі рішення відповідачів неминуче призведуть до істотних негативних наслідків для позивачки, включно до можливості її видворення за межі України в порядку, встановленому чинним законодавством.
У свою чергу це спонукає до роздумів щодо дотримання такого важливого критерію втручання в охоронювані права людини, як "необхідність у демократичному суспільстві".
Згідно з практикою ЄСПЛ, навіть якщо втручання в права за Конвенцією та Протоколами до неї може бути законним і мати легітимну мету, воно, однак, може не бути "необхідним в демократичному суспільстві". Іншими словами, втручання в права може бути непропорційним легітимній меті, яка переслідувалася при здійсненні такого втручання.
Класичне формулювання "необхідності в демократичному суспільстві" ЄСПЛ надав у справі "Silver проти Сполученого Королівства" (1983):
"97. У низці справ Суд зазначив своє розуміння фрази "необхідне у демократичному суспільстві". При цьому варто підсумовувати певні принципи:
(а) Прикметник "необхідне" не є синонімом "незамінне", як і не має гнучкості таких виразів, як "допустиме", "звичайне", "розумне" або "бажане";
(b) Договірні держави користуються певною, але не необмеженою, свободою розсуду в питанні застосування обмежень, але саме Суд виносить остаточне рішення, чи є вони сумісними з Конвенцією;
(c) фраза "необхідне у демократичному суспільстві" означає, що для того, щоб бути сумісним з Конвенцією, втручання повинно, зокрема, відповідати "нагальній суспільній потребі" і бути "пропорційним законній меті";
(d) положення статей Конвенції, які передбачають виключення з гарантованого права, повинні тлумачитися вузько".
Питання "необхідності в демократичному суспільстві" і "пропорційності" втручання є фактично синонімічними. Пропорційність втручання означає забезпечення державою (її судовими органами) справедливого балансу між, з одного боку, правами особи за Конвенцією, та, з іншого боку, з інтересами суспільства у цілому. Таким чином, будь-яке непропорційне втручання в права особи (незабезпечення справедливого балансу) не буде вважатись "необхідним у демократичному суспільстві".
Суд зазначає, що відповідачем-1, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів правомірності Наказу Державної міграційної служби України «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» № НОМЕР_7 від 28.12.2023 р. в частині, яким посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 р. оформлена на ім`я громадянина республіки Білорусь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню (п.3 Наказу).
З огляду на встановлені у справі обставини та досліджені докази, суд вважає, що Наказ ДМС України Наказу Державної міграційної служби України «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» № НОМЕР_7 від 28.12.2023 р. в частині, яким посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 р. оформлена на ім`я громадянина республіки Білорусь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню (п.3 Наказу), прийнятий не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про імміграцію» та Порядком № 1983, відповідно є протиправним та підлягає скасуванню.
Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області від 13.12.2023р. яким посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 р. визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, оскільки результатом перевірки правомірності видачі позивачу посвідки на постійне проживання є наказ ДМС України про визнання посвідки недійсною, у той час як висновок є лише відображенням пропозиції працівника територіального органу ДМС, а тому не створює жодних правових наслідків. Відповідно, такий висновок не порушує права особи безвідносно до його змісту.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача-2 поновити стан чинності посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 р. оформленої на ім`я громадянина республіки Білорусь ОСОБА_1 , суд зазначає таке.
Відповідно до пунктів 78, 79 Порядку № 321 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.
ДМС, територіальний орган ДМС мають право переглянути рішення, прийняте відповідно територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, за наявності підстав зобов`язати їх відмінити попереднє рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування і прийняти нове рішення на підставі раніше поданих документів.
Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Водночас за змістом положень частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, так і Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, відповідні процедури щодо надання, скасування дозволу на імміграцію та видачі і обміну посвідки на постійне проживання складаються з послідовних етапів, на кожному з яких відбувається перевірка та оцінка поданих документів, з`ясування певних обставин та відповідно до їх результатів відповідачу надається вибір варіантів дій та рішень.
Отже, повноваження органами ДМС щодо видачі та обміну посвідки на постійне проживання слід вважати дискреційними.
Під час розгляду справи судом встановлено, що вищезазначені процедури відповідачем в повній мірі не дотримані, а оскаржуваний наказ прийнятий необґрунтовано та за відсутності правових підстав.
Відтак, беручи до уваги законодавчо визначені повноваження ГУДМС у Дніпропетровській області щодо перевірки відповідності оформлення поданих документів вимогам законодавства України та наслідків такої перевірки, за результатами вирішення справи суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, оскільки перелік дій, які зобов`язаний вчинити відповідач для поновлення правового становища позивача в разі скасування Наказу «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» №311 від 28.12.2023р. в частині, що стосується позивача, визначено законодавством України, у зв`язку з чим, вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень ст. 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, яким прийнято протиправне рішення на користь позивача сплачену ним суму судового збору відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 605,60грн.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» № НОМЕР_7 від 28.12.2023 р. в частині, яким посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 р. оформлена на ім`я громадянина республіки Білорусь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню (п.3 Наказу).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова