Справа № 760/11971/24
Суддя: Тесленко І. О.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

провадження №2-а/760/1095/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

«10» червня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Тесленко І.О.,

за участі секретаря судового засідання - Бережної С.П.,

представника позивача - Рвачова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), від імені якого діє представник - адвокат Федоров Дмитро Сергійович (місцезнаходження м. Київ, Пирогова, 10Г, офіс 14, РНОКПП НОМЕР_2 ), до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.11.2023 року лейтенантом поліції батальону 2 роти 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Кириловим Ростиславом Сергійовичем складено постанову про правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8136350 від 14.11.2023 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, нібито 14.11.2023 року о 01:17:03 в м. Миколаїв вул. Троїцька (Кірова) 91 водій керуючи ТЗ не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Копію оскаржуваної постанови на місці розгляду справи 14.11.2023 року позивач не отримував, а про її зміст дізнався лише 16.05.2024 року після того, як відносно нього було винесено постанову від 16.05.2024 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі № 489/7838/23 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, після чого, позивач, того ж дня ознайомився зі справою та дізнався про оскаржувану постанову. З врахуванням наведених обставин, а також того, що він проходить з 23.12.2020 року військову службу, в тому числі в зоні бойових дій, просив визнати причини пропуску строку звернення поважними.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23.05.2024 року, строк для звернення позивача до суду було поновлено, розгляд справи призначено на 30 травня 2024 року на 10 год. 00 хв.

30 травня 2024 року у зв`язку з надходженням до суду клопотання від відповідача розгляд справи було відкладено на 10 червня 2024 року.

Інших процесуальний рішень не приймалось.

Департамент патрульної поліції відзив до матеріалів справи у строки встановлені судом не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив.

Позивач в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, пояснив, що в оскаржуваній постанові зазначено фабулу ч. 1, а застосовано ч. 2 ст. 126 КУпАП. Крім того, в постанові в додатках не зазначено докази, якими підтверджується вина позивача у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №8136350 від 14.11.2023 року, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_3 14.11.2023 року 01:17:03 в м. Миколаїв, вул. Троїцька (Кірова) 93, не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 65).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №706281 від 25.03.2024 року, він був складений на ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_4 не маючи права керування транспортним засобом, порушення вчинено повторно протягом року (а.с. 16).

Як вбачається з постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі №489/2358/24від 16 травня 2024 року, ОСОБА_1 в суді провину не визнав, пояснив, що поспішав додому оскільки 12.03.2024 помер його вітчим, та він не мав іншої змоги дістатися додому. Також наголосив, що подав документи в автошколу. Однак не має можливості здійснювати навчання в ній через винесенні відносно нього постанови та перебування даної справи у суді (а.с. 66 - 68).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається що ОСОБА_2 не має права керування транспортним засобом відповідної категорії.

В судовому засіданні представник позивача інформацію та докази на її підтвердження щодо наявності у позивача права керування відповідним транспортним засобом не надав.

Інших доказів суду надано не було.

Згідно ч. 3 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Тобто, оскарження постанови про адміністративне правопорушення, яка була складена в порядку КУпАП відбувається з врахуванням особливостей КАС України.

Це узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі № 524/5536/17 від 15.11.2018 року.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають (у тому числі) справи про адміністративні правопорушення передбачені частинами першою, другою, четвертою статті 126 КУпАП.

Таким чином, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (зокрема за ч. 2 статті 126 КУпАП). У даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до пункту 2.1 «а» ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно пункту 2.4 «а» ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Зважаючи на те, що правопорушення, передбачене частиною другою статті 126 КУпАП, належить до правопорушень з формальним складом, суд дійшов висновку, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортними засобами утворює склад правопорушення, визначений у частині другій цієї статті.

Окрім того, матеріали справи не містять заперечень того, що позивач керував транспортним засобом до його зупинки працівниками поліції.

Представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що у оскаржуваній постанові не перелічені докази, якими підтверджується провина позивача, що є порушенням Інструкції та посилався на правову позицію, викладену у Постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №524/9716/16-а, адміністративне провадження №К/9901/33555/18.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Також, згідно до п. 5 розділу «IV. Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (надалі - Інструкція), постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. За наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідає ст. 283 КУпАП та п.5 розділу «IV. Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції.

Суд наголошує на тому, що оскаржувана постанова містить всі з перелічених обов`язкових реквізитів. Тому, посилання позивача на те, що відповідач допустив порушення при її оформленні, як на підставу для задоволення позовних вимог, суд відхиляє.

Посилання представника позивача на окремі порушення на його думку норм права при винесенні оскаржуваної постанови, суд сприймає критично, оскільки вони не спростовують вчинення позивачем адміністративного правопорушення за яке його було притягнуто до відповідальності.

Також, суд звертає увагу сторін, що у Постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі № 524/9716/16-а , адміністративне провадження N К/9901/33555/18, Верховним Судом зазначено, що з матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення. Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

У зазначеній справі оскаржувалась постанова у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме щодо руху транспортного засобу на заборонений сигнал світлофору та порушення п. 8.7.3 "ґ" ПДР України. Правовий висновок Верховного Суду стосувався належності та допустимості доказу вчинення адміністративного правопорушення відео (наданого відповідачем) у випадку не зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У той же час у справі що розглядається фото або відеозаписи сторонами суду не надавались.

Крім того, правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП є адміністративним правопорушенням з формальним складом, здійснення керування транспортним засобом позивачем не заперечується, тож сама по собі відсутність права керування транспортним засобом у цьому випадку утворює склад адміністративного правопорушення та не потребує додаткового доказування.

Також, процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності позивачем не оскаржується, заяв щодо будь - яких порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення позовна заява не містить. Те що розгляд справи про адміністративне правопорушення фактично мав місце підтвердив представник позивача в судовому засіданні та матеріалами справи не спростовується.

Як вбачається з п. 11 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Згідно з ст. 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких зокрема: перевірка документів особи; зупинення транспортного засобу.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

В силу вимог встановлених правил ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України "Про екстрену медичну допомогу", надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як встановлено статтею 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Як вбачається з матеріалів справи щодо позивача було винесено постанови у справах про адміністративне правопорушення: за ч. 2 ст. 126 КУпАП - 30.07.2022 року, за ч. 2 ст. 126 КУпАП - 14.11.2023 року, за ч. 1 ст. 122 КУпАП - 24.03.2034 року (а.с. 13).

Крім того, щодо позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення ААД №706281 від 23.03.2024 року за ч. 5 ст. 126 КУпАП (а.с. 66 - 68), за яким справа про адміністративне правопорушення була розглянута Ленінським районним судом м. Миколаєва.

Таким чином, позивачем свідомо нехтуються положення чинного законодавства України щодо не можливості керування транспортним засобом за відсутності відповідного права у особи, набутого в порядку встановленому чинним законодавством України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року N 5-рп/2015 «У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є саме захист прав та свобод осіб у випадку їх порушення суб`єктами владних повноважень. У той же час, з матеріалів справи вбачається вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, з приводу будь - яких порушень його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо нього заявлено а ні позивачем, а ні його представниками не було. Тож порушення прав особи суб`єктом владних повноважень судом встановлено не було.

Суд при розгляді адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень має неухильно дотримуватись вимог чинного законодавства України задля недопущення будь - яких зловживань учасниками процесуальними правами та використання судових процедур з метою уникнення покарання за вчинене адміністративне правопорушення всупереч завданням, закріпленим в статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При прийнятті рішень у справах з приводу оскарження постанов органів Національної поліції України суд має забезпечувати справедливий баланс між інтересами позивача (особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, яка звернулась з відповідних позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду) та інтересами суспільства, забезпечення законності та правопорядку в державі.

Саме невідворотність покарання є стримуючим фактором від вчинення правопорушень у майбутньому, що забезпечує досягнення завдань проваджень в справах про адміністративні правопорушення, які передбачені ст. 245 КУпАП, зокрема, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, судом було встановлено, що позивач вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, однак, всупереч вимогам закону, продовжує нехтувати встановленими правилами та здійснює керування транспортним засобом за відсутності у нього відповідного права набутого у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 247 КУпАП , провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Відповідно до п.4 розділу «IV. Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також за наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Таким чином, будь - які підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновків про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена відносно позивача уповноваженою посадовою особою та відповідає вимогам закону, підстав для її скасування та закриття провадження у справі не має, а відтак позовні вимоги є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 9, 222, 245, 276, 283, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 4, 7, 227, 244, 246, 250, 251, 286 КАС України, суд,-

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), від імені якого діє представник - адвокат Федоров Дмитро Сергійович (місцезнаходження м. Київ, Пирогова, 10Г, офіс 14, РНОКПП НОМЕР_2 ), до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14 червня 2024 року.

Суддя І.О. Тесленко