Справа № 460/5069/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2024 року м. Рівне №460/5069/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач 1, 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.02.2024 №49 щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні із пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно з статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його догляду за потерпілими від Чорнобильської катастрофи дітьми до досягнення ними віку 12 років, а саме: з 01.07.1998 по 02.07.1998, з 06.02.2002 по 27.03.2004, а також з 23.12.2004 по 02.12.2013; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести ОСОБА_1 із пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно з статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14.02.2024. В обґрунтування позовних вимог стверджує, що має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3). 14.02.2024 позивач звертався до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області відмовлено у переведенні на інший вид пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 23 років. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача 2, вважає його протиправним та вказує, що наявність у нього необхідного страхового стажу підтверджується документами, доданими до заяви від 14.02.2024. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що 14.02.2024 позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на умовах статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. За наслідками розгляду вказаної заяви відповідачем 2 відмовлено у її задоволенні у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (23 років). Відповідно до пункту 13 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються пільги, а саме зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років. 3 урахуванням того, що дружина позивача ОСОБА_2 вже використала це право (відповідно до розрахунку стажу період з 31.01.2006 року по 17.07.2009 року) у позивача відсутні підстави зарахування періоду догляду за дитиною до 12 років. З огляду на викладене, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач 1 також правом на подання відзиву скористався. Зазначив, що 14.02.2024 позивач звернувся із заявою та документами до територіального органу ПФУ про перехід на інший вид пенсії за віком згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було розглянуто заяву позивача і долучені до заяви документи, та було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується рішенням від 23.02.2024 № 49. Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, які проживали або працювали на радіоактивно забруднених територіях, пенсії призначаються із зниженням пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, становить 23 роки. Страховий стаж позивача становить 12 років 4 місяці 18 днів, що є недостатньо для призначення пенсії. До загального страхового стажу не враховано період по догляду за дітьми ЧК до 12 років, оскільки дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , використала право при призначенні пенсії по інвалідності в 2009 році. Згідно з пунктом 11 Порядку №637 час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював. Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією. Варто зауважити, що вказана вище норма може бути застосована виключно до періодів догляду за дитиною, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, до досягнення нею 12-річного віку, до 01.01.2004 - тобто до дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Аналіз вказаних вимог вказує на те, що для зарахування до страхового стажу позивача часу догляду за потерпілою від Чорнобильської катастрофи дитиною до досягнення нею 12 років, серед іншого необхідно надати заяву про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п. 13 ст. 30 Закону № 796-ХІІ, однак ОСОБА_2 , використала право при призначенні пенсії по інвалідності в 2009 році. За наведеного, просив позовні вимоги залишити без задоволення.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 , 01 липня 1968 року, має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

14 лютого 2024 року позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про переведення на пенсію на умовах статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням відповідача 2 №9 від 23.02.2024 відмовлено у задоволенні заяви позивача. Вказано, що відповідно до наданих документів підтверджено проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 22.11.1986. з 28.11.1988 по теперішній час, що дає право на зниження пенсійного віку на 6 років. З урахуванням наданих документів та даних, що містяться в Реєстрі Застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний стаж ОСОБА_1 складає 12 років 4 місяці 18 днів (за необхідних 23 роки). Аналіз електронної пенсійної справи свідчить, що зарахування стажу по догляду ва дітьми ЧК до 12 років підстави відсутні, оскільки дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 використала право при призначенні пенсії по інвалідності в 2009 році.

Не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Так, статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою ст.9 Закону №1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону №1058).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - за наявності страхового стажу не менше 29 років.

Потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють, зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на зниження пенсійного віку, якщо вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або працювали в зазначеній зоні з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986 незалежно від часу проживання в цей період.

Крім того, за кожні повні 2 роки проживання чи роботи в зазначеній зоні пенсійний вік додатково зменшується на один рік. Загальне зменшення пенсійного віку за таких умов не може перевищувати 6 років.

Таким чином, право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається з урахуванням періодів проживання або роботи на території зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно статті 15 Закону №796 підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Право позивача на зниження пенсійного віку на 6 років не заперечується сторонами згідно зі змісту заяв по суті.

Отже, необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку, становить 23 роки.

Згідно зі змісту спірного рішення відповідача 2 слідує, що право позивача на зменшення пенсійного віку на 6 років, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років та досягнення пенсійного віку не оспорюється. Натоміть спірним є наявність у позивача необхідного страхового стажу 23 роки.

Щодо не зарахування відповідачами згідно доданих документів до страхового стажу позивача періодів догляду за потерпілими від Чорнобильської катастрофи дітьми до досягнення ними віку 12 років, а саме: з 01.07.1998 по 02.07.1998, з 06.02.2002 по 27.03.2004, а також з 23.12.2004 по 02.12.2013, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються гарантовані державою компенсації та пільги, а саме зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Згідно пункту 11 Порядку №637 час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі:

- свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

- посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення;

- заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

Зі змісту оспорюваного рішення слідує, що позивачу відмовлено у зарахуванні вищезазначених періодів догляду за дітьми, потерпілими від Чорнобильської катастрофи, до досягнення ними віку 12 років, оскільки таким правом вже скористалася його дружина.

Позивач в позовній заяві зауважує, що наразі його дружина ОСОБА_2 не користується пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону №796, оскільки пенсію по інвалідності вона припинила отримувати ще в 2018 році.

Варто зауважити, що відмова від даної пільги після використання одним з батьків законодавцем не передбачена.

За наведеного, суд погоджується з такою відмовою відповідача, позаяк зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем не заперечується той факт, що його дружина вже скористалася пільгою, передбаченою п. 13 ст. 30 Закону №796.

Перелік застрахованих осіб наведений у пункті 2.2. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 №21-1, серед якого відсутні особи, які фактично здійснюють догляд за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку, що внаслідок зміни правового регулювання у сфері пенсійного страхування, починаючи з 01.01.2004 обов`язковою умовою зарахування певного періоду до страхового стажу є проміжок часу, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачуються страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, норми пункту 13 статті 30 Закону №796-XII, гарантуючи право на зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років, можуть бути реалізовані виключно у випадку відповідності такого періоду вимогам до страхового стажу, що регламентовані Законом №1058-IV, який є спеціальним у цих правовідносинах.

Судом встановлено, що за періоди з 01.01.2004 по 27.03.2004, 01.04.2007 по 30.06.2008, з 01.08.2008 по 02.12.2013 страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок за позивача до Пенсійного фонду не сплачувалися.

Доказів того, що позивач став на облік у відповідне територіальне управління праці та соціального захисту населення та отримував відповідну соціальну допомогу, з якої мали бути сплачені страхові внески за рахунок держави, матеріали справи не містять.

За такого правового регулювання, суд приходить до висновку, що підстав для зарахування до страхового стажу часу догляду за потерпілими дітьми до досягнення ними віку 12 років з 01.01.2004 по 27.03.2004, 01.04.2007 по 30.06.2008, з 01.08.2008 по 02.12.2013 немає, оскільки позивач не є застрахованою особою та за неї у цей час ніхто не сплачував внесків до Пенсійного фонду.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 року у справі 640/14153/19, які враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

За наслідками розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що наявний страховий стаж позивача є недостатнім для переведення його на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене, рішення відповідача 2 є правомірним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень в ході розгляду справи довели правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, не знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 червня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська обл., 36000, ЄДРПОУ/РНОКПП 13967927)

Суддя Т.О. Комшелюк