Справа № 440/4770/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 р. Справа № 440/4770/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 р. (постановлену суддею Канигіною Т.С.) по справі № 440/4770/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони , Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони, Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_4 ), в якому просив: визнати бездіяльність військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина вч НОМЕР_4 ), що полягає у ненаправленні до військової частини НОМЕР_1 та до ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтва про хворобу вч НОМЕР_4 від 12.07.2023 р. № 3980 щодо непридатності до військової служби солдата ОСОБА_1 з виключенням з військового обліку, що затверджено постановою 12 Регіональною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України від 13.07.2023 р. за номером 1338/5 протиправною та незаконною; зобов`язати військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина вч НОМЕР_4 ) у встановленому законом порядку направити до військової частини НОМЕР_1 та до ІНФОРМАЦІЯ_3 оригінальні примірники свідоцтва про хворобу від 12.07.2023 р. стосовно непридатності до військової служби солдата ОСОБА_1 з виключенням з військового обліку, що затверджено постановою 12 Регіональною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України від 13.07.2023 р. за номером 1338/5/; визнати бездіяльність Міністерства оборони України, що полягає у ненаданні відповіді на запит адвоката ОСОБА_2 від 12.09.2023 р. № 53, протиправною та незаконною; зобов`язати Міністерство оборони України у встановленому Законом порядку надати відповідь на запит адвоката ОСОБА_2 від 12.09.2023 р. № 53; визнати бездіяльність Міністерства оборони України, що полягає у ненаданні відповіді на скаргу адвоката ОСОБА_2 від 13.11.2023 р. № 61, протиправною та незаконною; зобов`язати Міністерство оборони України у встановленому Законом порядку надати відповідь на скаргу адвоката ОСОБА_2 від 13.11.2023 р. № 61; визнати бездіяльність Міністерства оборони України, що полягає у ненаданні відповіді на скаргу адвоката ОСОБА_2 від 11.12.2023 р. № С-00065954, протиправною та незаконною; зобов`язати Міністерство оборони України у встановленому Законом порядку надати відповідь на скаргу адвоката ОСОБА_2 від 11.12.2023 р. № С-00065954; зобов`язати Міністерство оборони України у встановленому Законом порядку забезпечити звільнення солдата ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України командуванням військової частини, до якої його переведено, з виплатою належного грошового забезпечення за весь період, починаючи з липня 2023 року по день виключення солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини; визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляді документів солдата ОСОБА_1 на звільнення, у відмові в наданні інформації адвокату Сєрому В.В. за його запитом від 29.07.2023 р. № 50 та вчиненні дій з проведення службового розслідування, що не відповідає дійсності - протиправною та незаконною; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути документи солдата ОСОБА_1 на звільнення, надати інформацію адвокату Сєрому В.В. за його запитом від 29.07.2023 р. № 50 та скасувати матеріали проведеного службового розслідування щодо вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення за статтями 407, 408 КК України та направлення документів про це до органу досудового розслідування; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за весь період, починаючи з липня 2023 року по день виключення солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини; визнати дії військової частини НОМЕР_2 , що полягають у незаконному формуванні матеріалів службового розслідування (що виконано командуванням військової частини НОМЕР_1 ) щодо факту дезертирства солдата ОСОБА_1 та реєстрації 01.11.2023 р. кримінального провадження № 0000438 у правоохоронному органі за ознаками частини четвертої статті 408 Кримінального кодексу України; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виконати належну перевірку матеріалів службового розслідування військової частини НОМЕР_1 щодо факту дезертирства солдата ОСОБА_1 та звернутись до правоохоронного органу з метою закриття кримінального провадження від 01.11.2023 р. № 0000438 за ознаками злочину, передбаченого частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України; визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , що полягає у відмові від прийняття рапорту про звільнення та документів солдата ОСОБА_1 , відмови у його обліку як тимчасово прибулої особи та направлення документів на звільнення до військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти рапорт та документів на звільнення солдата ОСОБА_1 , здійснити тимчасовий облік ОСОБА_1 як тимчасово прибулої особи та направити документи на звільнення солдата ОСОБА_1 на розгляд до відповідної військової частини; зобов`язати 109-ту окрему бригаду територіальної оборони у встановленому Законом порядку забезпечити звільнення солдата ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України командуванням військової частини, до якої його переведено, з виплатою належного грошового забезпечення за весь період, починаючи з липня 2023 року по день виключення солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 р. позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 р. і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції законодавства, а саме: Кодексу адміністративного судочинства України та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи адміністративний позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в одному провадженні заявлені позовні вимоги, які мають різні підстави та предмет, оскільки за поданою позовною заявою фактично підлягають вирішенню окремі спори - одного суб`єкта звернення до відповідача, при цьому, підставами виникнення спірних правовідносин сторін є різні звернення позивача, які стосуються різних правовідносин, на які відповідачем надано різні відповіді/вчинено різні дії тощо.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Згідно із ч. 1 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами одного й того самого позивача до різних відповідачів.

Згідно із ч. 3 ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України, об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Згідно із ч.ч. 6-7 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. Про об`єднання справ в одне провадження або роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що обов`язковою умовою повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України є порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог та неможливість їх роз`єднання судом у порядку, передбаченому ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наведено жодного обґрунтування щодо неможливості судом роз`єднати позовні вимоги, відповідно до п. 6 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо повернення позовної заяви із застосуванням п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не встановив неможливість роз`єднання позовних вимог, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 р. з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 169, 172, 205, 240, 243, 308, 320, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 р. по справі № 440/4770/24 - скасувати.

Справу № 440/4770/24 направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін