Справа № 420/10940/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу періоді роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років з 18.10.2005 року по 04.03.2024 року та призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії № 29 від 21.03.2024 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років з 18.10.2005 року по 04.03.2024 року та призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 14.02.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його трудова книжка видана відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 08.03.2024 року, позивач працював повний робочий день на виробничому підрозділі пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» і за період з 18.10.2005 року по 04.03.2024 року виконує роботу, що передбачена Списком вислуга років ст. 55 п. а Закону код КП 7233 (підстава постанова КМУ від 12.10.1992 року № 583). Також, згідно трудової книжки колгоспника позивач переведений слюсарем з ремонту рухомого складу 5 розряду цеху внутрішнього обладнання вагонів з 05.03.2024 року. Разом з тим, головне управління відмовило в призначенні пенсії без конкретизації які конкретні порушення Інструкції були допущені при видачі трудової книжки. В трудовій книжці здійснені записи, які містять повну інформацію про роботу. При цьому, ніщо не позбавляло пенсійний орган встановити основну інформацію про зарахування стажу позивача. Крім того, обов`язок заповнення трудової книжки покладене на роботодавця і позивач не може нести надмірний тягар за неналежне заповнення трудової книжки.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову та вказує, що для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до частини а статті 55 Закону №1788 повинно бути виконано такі умови: 1) досягнення позивачем 55-річного віку; 2) наявність 29 років 06 місяців страхового стажу; 2) наявність станом на 11 жовтня 2017 року спеціального стажу роботи 12 років 6 місяців. Проаналізувавши надані позивачем документи, Головним управлінням було встановлено, що загальний страховий стаж позивача становить 29 років 07 місяців 29 днів, в той час як спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 11 років 11 місяців 24 дні. Рішенням Головного управління № 29 від 21.03.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. Аналіз змісту пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 свідчить про те, що пенсія за вислугу років згідно з статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-XII може бути призначена лише особам, які мають стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений відповідними статтями Закону № 1788-XII, станом на 11.10.2017. Так, згідно з пунктом «а» статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 29 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. Матеріалами справи підтверджується, що станом на 11.10.2017 спеціальний стаж позивача на роботах, передбачених п. "а" ст. 55 Закону № 1788 становить 11 років 11 місяців 24 дні з необхідних 12 років і 6 місяців. При цьому, періоди роботи з 18.10.2005 по 10.10.2017 включно зараховані до спеціального стажу позивача. Правових підстав для зарахування до спеціального стажу роботи періоду після 10.10.2017 не існує, оскільки такий стаж жодним чином не впливає на право позивача на призначення пенсії за Законом № 1788.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову та вказує, що для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до частини а статті 55 Закону №1788 повинно бути виконано такі умови: 1) досягнення Позивачем 55-річного віку; 2) наявність 29 років 06 місяців страхового стажу; 3) наявність станом на 11 жовтня 2017 року спеціального стажу роботи 12 років 6 місяців. Проаналізувавши надані позивачем документи, Головним управлінням було встановлено, що загальний страховий стаж позивача становить 29 років 07 місяців 29 днів, в той час як спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 11 років 11 місяців 24 дні. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі в 1982р. згідно довідки №22/82 від 20.02.2024р., оскільки заявник не досяг 14-річного віку; так як відповідно до ст.118 Кодексу законів про працю України для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних і середніх спеціальних навчальних закладів для виконання легкої роботи, що не завдає шкоди здоров`ю і не порушує процесу навчання, у вільний від навчання час по досягненню ними чотирнадцятирічного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює. Відповідно до Типового уставу колгоспу, затвердженого постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28.11.1969 р. № 910, членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 16-річного віку. У деяких випадках членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 14-річного віку. Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області правомірно, в рамках чинного законодавства, рішенням від 21.03.2024 №29 відмовлено позивачу в призначенні пенсії по вислузі років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, що дає право на призначення даного виду пенсії. Правових підстав для зарахування до спеціального стажу роботи періоду після 10.10.2017 не існує, оскільки такий стаж жодним чином не впливає на право Позивача на призначення пенсії за Законом № 1788.

Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

14 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 67 -68, 94-97).

21 березня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення № 29, яким відмовлено в призначенні пенсії (а.с. 15, 78, 124).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацом п`ятнадцятим двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Пунктом 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Законом № 2148-VІІІ також були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, який було викладено в наступній редакції: «До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що пенсія за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення, станом на 11 жовтня 2017 року.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції станом на 11.10.2017) право на пенсію за вислугу років мають: а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Як вбачається, з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 67 -68, 94-97).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.03.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення № 29 від 21.03.2024 року, яким відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи, що дає право на призначення даного виду пенсії (а.с. 78, 124).

В рішенні № 29 від 21.03.2024 року зазначено, що вік заявника 55 років. Відповідно до п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (11.10.2017 р.) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, що дає право на цей вид пенсії. Відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на призначення пенсії за вислугу років мають право робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України - після досягнення 55 років і при стажі роботи: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року не менше 29 років 6 місяців у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців (станом на 11.10.2017) на зазначені роботі. Страховий стаж особи 29 років 7 місяців 29 днів, стаж роботи, що дає право призначення пенсії за вислугу років, станом на 11.10.2017 складає 11 років 11 місяців 24 дні.

Тобто, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи (не менше 12 років 6 місяців станом на 11.10.2017 року).

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 , заведеної на ім`я ОСОБА_1 , в період з 18.10.2005 року по теперішній час позивач працює в виробничому підрозділі пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» (а.с. 44-48, 63).

Таким чином, станом на 11.10.2017 року (день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") ОСОБА_1 мав вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «а» ст. 55 Закону № 1788-XII - 11 років 11 місяців 24 дні, який в повному обсязі врахований Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області до спеціального стажу роботи.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що до його спеціального стажу роботи слід зарахувати період роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років з 18.10.2005 року по 04.03.2024 року, оскільки при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №1788-XII, пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області діяло на підставі та в межах наданих йому повноважень, а також у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.