Справа № 120/6086/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

12 червня 2024 р. Справа № 120/6086/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

09.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проходив військову службу у військові частині НОМЕР_2 та перебував на фінансовому забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №240 від 22.12.2023 року його виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

На переконання позивача, індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 22.12.2023 року йому проведено з порушенням Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Вказав, що відповідачем неправильно визначено місяць для обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць) для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, яким, на думку позивача, має бути січень 2008 року, за період з 01.01.2023 року по 22.12.2023 року - березень 2018 року, за період з 01.03.2018 року по 22.12.2023 року - з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів від 17.07.2003 року №1078.

Також, на переконання позивача, грошова допомога на оздоровлення за 2018-2023 роки, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки та 2023 рік, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2023 роки, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки та одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачена без врахування при їх обчисленні індексації грошового забезпечення.

Крім цього, оскільки індексація його грошового забезпечення виплачена з порушенням строку її виплати, у нього виникло право на отримання компенсації за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 14.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.05.2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

Зокрема вказав, що спірним у даній справі є розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення, а тому про порушення своїх прав позивач мав дізнатись з 22.12.2023 року - дня виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

На переконання представника відповідача, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 233 КЗпП України, який закінчився 22.03.2024 року, а тому просить суд залишити адміністративний позов без розгляду.

Ухвалою суду від 03.06.2024 року позовну заяву залишено без руху в частині позовних вимог, що стосуються періоду з 19.07.2022 року по 22.12.2023 року, запропоновано позивачу у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

07.06.2024 року на виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи подану заяву позивач вказав, що статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.

В той же час, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник може звернутись у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Вказав, що на день виключення із списків особового складу військової частини письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення при звільненні не надавалось, що не заперечується відповідачем, доказів протилежного останнім не надано.

На переконання позивача, враховуючи, що письмове повідомлення про суми грошового забезпечення, нараховані та виплачені при звільненні отримав 02.05.2024 року (листом №723/147/2/1103/пс від 29.04.2024 року), процесуальні строки, визначенні частиною 2 статті 233 КзПП України не пропущені.

Крім цього вказав, що після звільнення з військової служби потребував відновлення втраченого фізичного та ментального здоров`я, був вимушений вживати додаткових заходів для відновлення стану власного здоров`я.

Враховуючи викладене, просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк.

Розглядаючи заяву та вирішуючи питання строків звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 121 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, які регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом розгляду даної справи є бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008, за період з 01.01.2023 року по 22.12.2023 року - березень 2018 року, за період з 01.03.2018 року по 22.12.2023 року - з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів від 17.07.2003 року №1078. Крім цього, на переконання позивача, грошова допомога на оздоровлення за 2018-2023 роки, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки та 2023 рік, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2023 роки, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки та одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачена без врахування при їх обчисленні індексації грошового забезпечення.

Так, в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху від 03.06.2024 року суд виснував, спірний період стягнення належного грошового забезпечення у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19.07.2022 року і після цього.

На момент звернення до суду із цим позовом частиною 2 статті 233 КЗпП України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Таким чином, період з 01.01.2016 року до 19.07.2022 року регулюється редакцією статті 233 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Проте, період з 19.07.2022 року до 22.12.2023 року (дата виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає, що справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Суд зауважує, що в даному випадку, мало місце триваюче правопорушення на одержання позивачем належного розміру грошового забезпечення у період з 19.07.2022 року до 22.12.2023 року, яке (триваюче правопорушення), в силу положень пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, припинилось у день виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, а саме 22.12.2023 року.

Тобто, 22.12.2023 року це встановлений законом кінцевий строк, до якого міг бути здійснений перерахунок та виплата належного, на думку позивача, грошового забезпечення і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована та виплачена.

Враховуючи зазначене, трьох місячний строк звернення позивача до суду з цим позовом в частині періоду з 19.07.2022 року по 22.12.2023 року розпочався з 23.12.2023 року (наступний день виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) і закінчився 23.03.2024 року.

Натомість, до суду позивач звернувся 09.05.2024 року, тобто з пропуском строку визначеного положеннями статті 233 КЗпП України.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Разом з тим, у заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказує про залучення його до участі в бойових діях протягом 2023 року, отримання ним поранення 25.02.2023 року та довготривале лікування до грудня 2023 року, як на підставу для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Суд зазначає, що проходження військової служби із виконанням завдань оборони України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення стримування збройної агресії проти України пов`язане із певними обмеженнями життєдіяльності військовослужбовця, зокрема, щодо вільного вибору місця проживання, вирішення особистих питань, в тому числі, отримання правничої допомоги, оскільки військова дисципліна передбачає неухильне виконання вимог статутів Збройних Сил України та наказів командирів.

Разом з тим, вказані твердження позивача стосуються періоду до 22.12.2023 року, тобто в період проходження позивачем військової служби та не спростовують факт пропуску позивачем строку звернення до суду, який, як вже зазначалось судом, почався з 23.12.2023 року і закінчився 23.03.2024 року.

Вирішуючи питання про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд враховує, що поважними визнаються лише такі причини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які об`єктивно та істотно перешкоджали б зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року у справі №922/1467/20 зазначено, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Су не приймає до уваги аргументи позивача щодо загального, максимально допустимого строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України - 6 місяців, а також те, що, на думку позивача, з дня звільнення до дня звернення до суду з цим позовом минуло 6 місяців, оскільки, як вже зазначалось судом, на момент звернення до суду із цим позовом частиною 2 статті 233 КЗпП України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Окремо слід наголосити на тому, отримання позивачем інформації про нараховане грошове забезпечення при звільненні 02.05.2024 року (листом №723/147/2/1103/пс від 29.04.2024 року) не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, оскільки, як зазначено судом вище, грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує.

В даному ж випадку, позивачем порушено принцип "обачності", оскільки будучи обізнаним про порушення своїх прав з 22.12.2023 року, останній мав можливість звернутись до суду в межах встановлених законом строків, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, оскільки, як зазначено судом вище, з 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, є обмеженим та становить три місяці з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Прикінцеві та перехідні положення Закону №2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

В той же час, до суду позивач звернувся 09.05.2024 року, тобто з пропуском строку встановленого статтею 233 КЗпП України.

Разом з тим, жодних об`єктивних причин, підтверджених належними доказами, за яких позивач не міг звернутись до суду у встановлений строк, у заяві не наведено.

Відповідно до частини 15 статті 171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки, позивачем не надано доказів наявності поважних причин, які б унеможливлювали звернення до суду у визначений законом строк, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, що стосуються періоду з 19.07.2022 року по 22.12.2023 року.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, 294 КАС України, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог, що стосуються періоду з 19.07.2022 року по 22.12.2023 року, - залишити без розгляду.

Продовжити розгляд адміністративної справи в частині позовних вимог, що стосуються періоду з 01.01.2016 року до 19.07.2022 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Дончик Віталій Володимирович