Справа № 520/15940/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 р.Справа № 520/15940/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.08.23 по справі №520/15940/23

за позовом Приватна фірма "Артон"

до Київська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Приватна фірма "Артон" (далі по тексту позивач, ПФ "Артон") звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці (далі також митний орган, відповідач, апелянт), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості № UA100430/2022/000005/2 від 26.12.2022.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року позов ПФ "Артон" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості № UA100430/2022/000005/2 від 26.12.2022.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь ПФ "Артон" сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн 00 коп.

Київська митниця, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга вмотивована твердженнями про невірне застосування судом першої інстанції приписів Митного кодексу України (надалі - МК України). Вказує, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості встановлено, що подані документи до митного оформлення не містили об`єктивних, достовірних відомостей для підтвердження числового значення заявленої митної вартості та містили розбіжності, а саме.

1) Відповідно до наданого до митного контролю транспортного документу (CMR) від 22.12.2022 Б/Н, перевезення товару здійснено підприємством «PE Churakov V.V.» але довідку на перевезення від 22.12.2022 №22 видано ТОВ «Аквапродлогістика» що свідчить про факт залучення третьої особи-перевізника. Стверджує, що ніяких документів про фігурування особи «PE Churakov V.V.» немає, а тому це є свідчення того, що була залучена третя особа до перевезення, а тому це є достатньою підставою для обґрунтованих сумнівів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості товарів. На підтвердження цієї позиції посилається на висновок, викладений у постанові Верховний Суд від 22 серпня 2019 року справа №826/25704/15, відповідно до якого: «Встановлено, що відповідно до довідки ТОВ «ДСВ Логістика» від 04.11.2015 № 04112015/1 про транспортні витрати вартість комбінованого перевезення контейнеру PCIU 1916786 по коносаменту WMS 15090803 з Китаю до Одеси становить 12658,37 гривень; разом з тим, відповідно до рахунка на оплату від 03.11.2015 послуги транспортування в розмірі 12658,37 гривень надано ТОВ «ДСВ Логістика» на перевезення контейнера по маршруту Одеса - Київ. Крім того, згідно міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) перевезення до м.Києва здійснено підприємством Arsi Trans. Вказані обставини підтверджують правомірність дій митного органу щодо витребування додаткових документів, які під час митного оформлення не були надані, та обґрунтованість сумнівів останнього щодо правильності заявленої позивачем митної вартості, та, як наслідок, прийняття відповідачем спірного рішення. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог Товариства.» та правові позиції, викладені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року по справі 640/30700/20 та рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва, з аналогічних підстав по справі № 640/28927/20 від 13 липня 2022 року;

2) При заявленні декларантом митної вартості товарів на умовах поставки згідно з Інкотермс «FСА Klaipeda», як це зазначено у вказаній МД, відповідно до частини 2 статті 53 МК України, декларантом для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599. Вказує, що до митного оформлення декларантом не було надано акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів. Також зазначає, що відсутніми є і банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. Звернув увагу суду на те, що відповідно до п. 3.2.8 договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 29.01.2020 № 29 передбачено, що при міжнародних перевезеннях, забезпечується страхування вантажу на умовах CMR-страхування. Однак, перевізник у своїй довідці від 22.12.2022 № 22 зазначає, що страхування вантажу не здійснювалось. Крім того, п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України для підтвердження митної вартості передбачає страхування, якщо воно здійснювалось.

3) Відповідно до пункту 2.2. договору (контракту) від 31.01.2022 № 3101 передбачена Заявка на поставку товару, однак до митного контролю заявка не надавалась.

4) Згідно з пунктом 2.1. договору (контракту) від 31.01.2022 № 3101 передбачено прайс-лист на поставку товару, який до митного контролю не надавався.

5) Відповідно п. 4.1, 4.2 договору (контракту) від 31.01.2022 № 3101 передбачена часткова оплата та передплата за товар, однак декларантом до митного оформлення не надавались платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

6) Згідно з пунктом 6.4 договору (контракту) від 31.01.2022 № 3101 передбачена специфікація, згідно з умовами пакування товару, однак до митного контролю специфікація не надавалась.

Вказує, що у митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ.

У зв`язку з наведеним митний орган, відповідно до статті 53 МК України, запропонував декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, зокрема: - документи, що підтверджують вартість транспортування оцінюваних товарів; - виписку з бухгалтерської документації; - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - каталоги, специфікації, прайс-лист (виробника товару); - якщо рахунок сплачено,- банківські платіжні документи, що стосується оцінюваного товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; - інші наявні в підприємства документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів.

Вказує, що додаткові документи надано не в повному обсязі та не спростовує вимогу щодо запиту митного органу, а саме: Договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 29.01.2020 №29 передбачено надання акту виконаних робіт про надання транспортних послуг та Заявку про перевезення, що не надавались декларантом до митного оформлення. Також, Договором на транспортно-експедиторське обслуговування від 03.02.2020 №03 передбачені Заявка та Замовлення на перевезення, що є невід`ємними частинами договору. Проте, Акт виконаних робіт про надання транспортних послуг, Заявка про перевезення та Замовлення на перевезення декларантом не надавались до митного контролю, що не дає змогу митному органу визначити вартість транспортних витрат та прив`язати Договір на перевезення від 29.01.2020 №29 та Договір на транспортноекспедиторське обслуговування від 03.02.2020 №03 до даної партії товару, що перевозиться. Крім того, не надано виписку з бухгалтерської документації; інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації, прайс-лист (виробника товару); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зазначає, що оскільки декларантом повідомлено митний орган про неможливість подання додаткових документів, тобто декларантом не вжито заходів встановлених ч.2 ст. 52, ч.3 ст. 53, ст. 58 МК України для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення, особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч.4 ст.57 МК України. Жодних вимог у порядку ч. 6 ст. 55 МК України від декларанта не надходило.

У зв`язку з неможливістю застосування другорядних методів 2а-2г, митним органом застосовано другорядний метод 2 ґ-резервний метод.

Повідомив, що джерелом інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості: товар № 1 МД від 08.12.2022 №UA101020/2022/044949 (вартість згідно джерела інформації 1,751 USD/кг).

Апелянт вказав, що вважає правильним застосування другорядного методу 2 ґ-резервного методу

Позивач не погодився з доводами апеляційної скарги та подав відзив на неї, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вказав, що доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки ним були надані достатні документи для розмитнення за першим методом за ціною договору. Вказує на відсутність розбіжностей у наданих ним для розмитнення товарів документах. Стверджує на безпідставність доводів про неналежне виконання договорів між позивачем та його контрагентами, зокрема в частині не страхування товарів не стосується компетенції митних органів. Вказує на перекручування умов контракту в частині сплати отриманих товарів пакування тощо.

Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, дійшла висновку, що апеляційна скарга Київської митниці задоволенню не підлягає з таких підстав.

Між позивачем та фірмою P/F Vardin Pelagic (Фарерські острова), як продавцем, укладено зовнішньоекономічний контракт № 3101, відповідно до якого позивач придбав рибу та морепродукти.

На виконання умов Контракту, продавець P/F Vardin Pelagic (Фарерські острова), виставив Інвойс № 14960 від 15.12.2022 загальною вартістю 24765,00 USD на умовах поставки FCA Klaipeda.

26.12.2022 позивачем подано електронну митну декларацію № 22UA18U0, якою заявлено товар до митного оформлення в режимі імпорту. Митну вартість товару визначено та заявлено декларантом за методом № 1 - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження митної вартості товарів позивачем до митного оформлення разом з митною декларацією № 22UA94U6 подано: Сертифікат якості (Certificate of quality) від 20.12.2022, Рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №22-1076 від 05.12.2022, Автотранспортну накладну (Road consignment note) б/н від 22.12.2022, Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) № LT62224317 від 22.12.2022, Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №22 від 22.12.2022, Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 3101 від 31.01.2022, Договір про надання послуг митного брокера №25-08-22 від 25.08.2022, Інформацію про позитивні результати державних видів контролю № 9389821 від 25.12.2022.

Митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів.

На запит митного органу, позивач надав пояснення та документи, зокрема договір на перевезення від 29.01.2020 № 29.

26.12.2022 ПФ «Артон» було відмовлено у митному оформленні товару та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100430/2022/000141.

Також, прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 26.12.2022 № UA 100430/2022/000005/2, згідно якого митним органом визначено митну вартість товару в розмірі 34144,50 доларів США. Митним органом при коригуванні митної вартості товарів було застосовано (резервний) метод визначення митної вартості.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, вказавши на недоведеність належних підстав неможливості застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту), а у спірному рішенні про визначення митної вартості товару не наведено обґрунтованого розрахунку скоригованої митної вартості, що є належною та достатньою підставою для його скасування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються зокрема МК України.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. (ч. 1 ст. 52 МК України)

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. ( ч. 2 ст. 52 МК України)

Приписами ст. 53 МК України визначений перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Аналіз приписів ч. 1 та 2 ст. 53 МК України дає підстави для висновку, що МК України передбачений вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. ( ч. 2 ст. 54 МК України)

Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право :1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю. (ч. 5 ст. 54 МК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 55 МК України).

Відповідно до приписів ст.. 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору. Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю. Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про покладення законодавцем на декларанта обов`язку доведення заявленої митної вартості товару. Разом з цим, митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Подібна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 7 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625.

Повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених статтею 53 МК документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації про митну вартість товару.

Аналіз вказаних приписів дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Водночас, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 МК України.

Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 815/5274/16, від 05.07.2022 у справі № 804/150/16.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16, від 04.06.2020 у справі №1.380.2019.001823, від 01.04.2021 у справі № 260/695/19.

Судовим розглядом установлено, що митне оформлення товарів здійснювалось позивачем за основним методом (ціною договору).

Позивачем до митного оформлення подано митну декларацію, а також документи на підтвердження вартості товарів, що поставляються в Україну.

Відповідачем за результатами розгляду митної декларації та документів ухвалено спірне рішення про коригування митної вартості товарів вартості № UA100430/2022/000005/2 від 26.12.2022.

У графі 33 зазначеного рішення в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено:

1) Відповідно до транспортного документу (CMR) від 22.12.2022 Б/Н, перевезення товару здійснено підприємством «PE Churakov V.V.» але довідку на перевезення від 22.12.2022 №22 видано ТОВ «Аквапродлогістика» (та відсутні документи на перевезення товару третьою стороною). При заявлені декларантом митної вартості товарів на умовах поставки згідно з Інкотермс «FCA - Kiaipeda», як це зазначено у вказаній МД. Відповідно до частини 2 статті 53 МК України, декларантом для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599. До таких документів, що підтверджують вартість транспортування оцінюваних товарів, відносяться: договір (контракт) про надання транспортно-експедиційних послуг; акт виконаних робіт (наданих (послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; заявка на здійснення послуг по доставці товарів; рахунок-фактура (інвойс) щодо транспортно-експедиційних послуг; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедицийних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури), страхові документи (якщо здійснювалось страхування).

2) згідно з п. 2.2. договору від 31.01.2022 № 3101 передбачена Заявка на поставку товару (заявка не надана);

3) згідно з п. 2.1. договору від 31.01.2022 № 3101 передбачено прайс-лист на поставку товару (прайс-лист не надано);

4) відповідно до п. 4.1, 4.2 договору від 31.01.2022 № 3101 передбачена часткова оплата та передплата за товар (платіжні документи відсутні);

5) відповідно до п. 6.4 договору від 31.01.2022 № 3101 передбачена специфікація, згідно з умовами пакування товару (специфікація відсутня);

6) у митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ. Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна грунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці. визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до нет збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно з джерелом інформації: товар № 1 - МД від 08.12.2022 № UA101020/2022/044949 (вартість згідно джерела інформації - 1,751 USD/kr).

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем документи містили всі відомості, в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів та ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

Відповідач, в межах здійснення консультацій, не зазначив які конкретно документи слід додаткового надати митному органу, а лише послався в запиті на ст. 53 МК України.

Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу ухваленого спірного рішення про коригування митної вартості товарів, колегія суддів зазначає.

Після витребування наведених документів за запитом, як зазначає сам митний орган у Рішенні про коригування митної вартості, «декларант листом від 26.12.2022 № 9897 надав відповідь на повідомлення митного органу від 26.12.2022, складене на підставі положень статей 52-55, 57, 58, 335 МК України, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України щодо підтвердження митної вартості за МД від 26.12.2022 № UA100430/2022/115518, проте надана інформація не в повному обсязі та не спростовує вимогу щодо запиту, а саме Договором на перевезення від 29.01.2020 № 29 передбачено надання акту виконаних робіт про надання транспортних послуг (проте акт не надано), та передбачено Заявка про перевезення (декларантом не надано) та Договором на перевезення від 03.02.2020 № 03 передбачено Заявка та Замовлення на перевезення, що є невід`ємними частинами договору (проте декларантом не надано)».

Митний орган вважає, що містяться розбіжності в міжнародній транспортній накладній перевізнику ОСОБА_1 та документами що підтверджують транспортні витрати, наданими ТОВ «АКВАПРОДЛОГІСТИКА».

Натомість позивач під час розгляду справи зазначив, що митний орган витребував у декларанта документи, що стосуються договорів, укладених ТОВ «АКВАПРОДЛОГІСТИКА» з ФОП ОСОБА_1 - іншим суб`єктами господарювання, договори з яким ПФ «АРТОН» не укладалися та не можуть бути в розпорядженні декларанта. Крім того, колегія суддів враховує, що митний орган мав у своєму розпорядженні договір, укладений між ТОВ «АКВАПРОДЛОГІСТИКА» з ФОП ОСОБА_1 , оскільки надав його копію до відзиву на позов.

Відповідно до змісту договору № 12/6 від 12.01.2022, укладеного між ТОВ «АГРОПРОДЛОГІСТИКА» та ПФ «АРТОН» пунктами 1.1 та 1.2 якого передбачено, що:

1.1 Експедитор (повірений) від імені і за рахунок Замовника (довірителя) забезпечус здійснення перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом, з наданням інших послуг, узгоджених в Заявках / Доповненнях до даного Договору, і які є невід`ємною частиною Договору.

1.2. Експедитор (повірений) в інтересах Замовника (довірителя) виконує пов`язані з перевезенням транспортно експедиційні операції; розроблення маршруту перевезення; пошук Перевізника; організація забезпечення відправлення та одержання вантажу; інші операції, пов`язані з перевезенням.

Пункт 3.1.6. цього договору надає експедитору (повіреному) право підписувати договори та домовленості з транспортними та іншими організаціями для виконання обов`язків по даному Договору. Вартість послуг за цим договором складається в тому числі з вартості власних експедиторських послуг Експедитора (повіреного) та входить до складу коштів, що перераховуються на поточний рахунок Експедитора (повіреного) для оплати вартості перевезення (транспортно-експедиторської послуги) (пункт 5.2 Договору № 12/6 від 12.01.2022). По закінченню виконання транспортно-експедиторських послуг оформлюється акт виконаних робіт, яким підтверджується виконання доручення за договором (п. 5.5 Договору № 12/6 від 12.01.2022).

На підтвердження транспортних витрат позивач подав: - Договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 12/6 від 12.01.2022, укладений між ПФ «АРТОН» та ТОВ «АГРОПРОДЛОГІСТИКА»; - Договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні № 29 від 29.01.2020, укладений між ТОВ «АГРОПРОДЛОГІСТИКА» та ФОП ОСОБА_1 ; - міжнародну товаротранспортну накладну (CMR) б/н від 22.12.2022; - акт надання послуг № 233 від 27.12.2022 із визначенням суми транспортних витрат; - довідку № 22 від 22.12.2022 про транспортні витрати.

Так, за змістом договору № 29 від 29.01.2020, експедитор (ТОВ «АГРОПРОДЛОГІСТИКА» замовляє, а перевізник ФОП ОСОБА_1 надає послуги з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по організації цих перевезень.

Перевізник зобов`язується прийняти і доставити ввірений йому експедитором вантаж до пункту призначення і передати його вантажоодержувачу, а експедитор зобов`язується оплатити перевезення вантажу, відповідно до умов цього договору.

Таким чином, договір № 29 від 29.01.2020 регулює відносини між експедитором та перевізником, а сплачені на користь перевізника гроші лише частка транспортних витрат. Самі по собі витрати за цим договором не є складовою митної вартості товару.

До того ж, митний орган не ставить в своєму рішенні під сумнів існування договірних відносин між перевізником та експедитором та виконання цього договору, виконання цього договору а лише зазначає, що договором передбачений певний пакет документів.

Таким чином, ТОВ «АГРОПРОДЛОГІСТИКА» та ФОП ОСОБА_1 було оформлено всі необхідні транспортно-перевізні документи та виконано санітарні, ветеринарні та інші формальності.

На підтвердження транспортних витрат наданий акт надання послуг № 233 від 27.12.2022 підписаний ТОВ «АГРОПРОДЛОГІСТИКА» та ПФ «АРТОН» на суму 22000.00 грн.

На підставі зазначених документів позивач додатково підтвердив відомості щодо складових митної вартості товару, при цьому відсутні будь - які розбіжності в наданих декларантом документах.

Відповідно до п.п. а), б) ст. Б.З. (Договори перевезення та страхування) Інкотермс покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого місця, окрім випадків, коли договір перевезення укладено продавцем відповідно до ОСОБА_2 . Також у Покупця немає зобов`язань щодо укладення договору страхування.

Згідно з відомостями, викладеними у Довідці про транспортні витрати вих. № 22 від 22.12.2022 ТОВ "АКВАПРОДЛОГІСТИКА" підтвердило, що при перевезенні вантажу по доставці вантажу автомобілем Renault АХ 4600 AP/ НОМЕР_1 :

- транспортні витрати від м. Клайпеда (Литва) до п/п Ягодин (Україна) склали 12000 грн 00 коп.;

- транспортно-експедиторські витрати по території України від п/п Ягодин до м. Харків склали 10000 грн 00 коп.;

Загальна сума перевезення склала 22000 грн 00 коп., до митної вартості товару включено транспортні витрати від м. Клайпеда (Литва) до п/п Ягодин (Україна) в розмірі 12000 грн 00 коп.

Зазначені суми відображені в Митній декларації № 22UA31U5: - в гр. 12 (відомості про вартість) МД зазначено 917621,38 грн; - в гр. 22 (валюта та загальна сума за рахунком) зазначено USD 24765,00; - в гр. 23 (курс валюти) МД зазначено 36,5686 грн.

Отже, у гр. 12 митної декларації митна вартість товару визначена правильно, адже до загальної суми товару за рахунком в грн. (гр. 22 * гр. 23 = 24765,00 USD х 36,5686 грн. = 905621,38 грн) включено вартість міжнародного перевезення (до п/п Ягодин) у розмірі 12 000 грн 00 коп., відповідно митна вартість товару становить 917621,38 грн.

Додатково в довідці про транспортні витрати № 22 від 22.12.2022 зазначено, що страхування вантажу не проводилось, а завантаження входить у вартість перевезення.

Як вбачається з наведеного будь-які розбіжності в документах, наданих до митного оформлення відсутні, а виявлені зауваження до документів носять формальний характер і жодним чином не вливають на числові значення складових митної вартості товарів.

Ухвалюючи рішення про коригування митної вартості товарів № UA100430/2022/000005/2 від 26.12.2022 митний орган не навів аргументовані та конкретні доводи щодо наявності у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність конкретних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а. Підстав для відступу від цього висновку суд не знаходить.

Також колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що цінова інформація викладена у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної податкової служби України (ЄАІС) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації позивача, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Подібний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16.

Крім того, суд зауважує, що спірне рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованих митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Відповідач обмежився лише посиланням на номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не навівши при цьому жодних пояснень зроблених коригувань, зокрема, не зазначивши митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Більш того, колегія суддів зауважує, що митна вартість у декларації 22UA29U2 була визначена за 6 методом, що виключає можливість митного органу визначати позивачеві суму податку, виходячи з відомостей, які у ній містяться.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа №400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Отже, вказане у сукупності дає підстави погодитися з висновком суду першої інстанції про нечіткість та часткову безпідставність витребування додаткових документів митним органом, яке призвело до порушення прав позивача при проведенні консультацій з митним органом, що, у свою чергу, призвело до ухвалення спірного рішення без урахування документів, наявних у позивача та належним чином підтверджуючих заявлену позивачем митну вартість, які містять належну та достатню інформацію про товар та його ціну, та відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості, підтверджують повноту та правильність її визначення декларантом.

З таких підстав колегія суддів визнає необґрунтованим як застосування митним органом другорядного методу - резервного методу визначення митної вартості, так і зроблений розрахунок скоригованої митної вартості без доведення підстав проведених коригувань.

Вказане у сукупності дає підстави для висновку про недоведеність відповідачем належних підстав неможливості застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту), а у спірному рішенні про визначення митної вартості товару не наведено обґрунтованого розрахунку скоригованої митної вартості, що є належною та достатньою підставою для його скасування.

Стосовно посилання апелянта на висновок, викладений у постанові Верховний Суд від 22 серпня 2019 року справа №826/25704/15, відповідно до якого: «Встановлено, що відповідно до довідки ТОВ «ДСВ Логістика» від 04.11.2015 № 04112015/1 про транспортні витрати вартість комбінованого перевезення контейнеру PCIU 1916786 по коносаменту WMS 15090803 з Китаю до Одеси становить 12658,37 гривень; разом з тим, відповідно до рахунка на оплату від 03.11.2015 послуги транспортування в розмірі 12658,37 гривень надано ТОВ «ДСВ Логістика» на перевезення контейнера по маршруту Одеса - Київ. Крім того, згідно міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) перевезення до м.Києва здійснено підприємством Arsi Trans. Вказані обставини підтверджують правомірність дій митного органу щодо витребування додаткових документів, які під час митного оформлення не були надані, та обґрунтованість сумнівів останнього щодо правильності заявленої позивачем митної вартості, та, як наслідок, прийняття відповідачем спірного рішення. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог Товариства.», колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз вказаної норми свідчить, що врахуванню підлягають висновки Верховного Суду лише щодо застосування конкретних норм права.

Проаналізувавши вказані висновки Верховного Суду колегія суддів констатує, що вони є висновком за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи та не стосується порядку застосування певних норм права, що мали би враховуватись судами попередніх інстанцій при розгляді аналогічних спорів.

Покликання апелянта на правові позиції, викладені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року по справі 640/30700/20 та рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 640/28927/20 від 13 липня 2022 року не мають жодного юридичного значення, позаяк вказані судові рішення не мають преюдиційного значення для цієї справи та не є постановами Верховного Суду, які містять висновки сума стосовно застосування конкретних норм права.

Отже, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з цим вважає відсутніми підстав для її задоволення.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року по справі №520/15940/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 13.06.2024.