Справа № 120/16607/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 червня 2024 р. Справа № 120/16607/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходив військову службу на посаді водія автомобільного взводу (легкових автомобілів) автомобільної роти батальйону забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2018 № 156 ОСОБА_1 з 12.08.2018 посаду здав та був виключений зі списків особового складу частини.

Позивач вказує, що відповідно до норм чинного законодавства України на день звільнення, тобто станом на 12.08.2018, відповідач повинен був розрахувати позивача по усім видам забезпечення.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем у зв`язку із звільненням з військової служби відповідач провів лише 22.03.2023 та 26.10.2023, на виконання рішень суду, тому позивач звернувся в телефонному режимі до відповідача з проханням нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні ( з 12.08.2018 по 26.10.2023 ). Однак, відповідач повідомив позивача, що нарахування середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні здійснено не буде.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, в зв"язку з чим звернувся до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, а саме за період з 12.08.2018 по 26.10.2023.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Також встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору та витребувано у відповідача додаткові докази.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення адміністративного позову. Зокрема вказує, що у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2018 № 156 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення, у тому числі грошового, а також проведено розрахунок за усіма належними виплатами. Оскільки вказаний наказ не оскаржувався, відтак, на думку відповідача, наявні підстави для відмови у задоволені позовних вимог.

Окремо вказав, що при нарахуванні і виплаті позивачу сум належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, тому, на думку відповідача, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України також відсутні. Більше того, фактичне виконання рішень судів в справах №120/9332/22 та № 120/3395/23, шляхом банківського переказу коштів на картковий рахунок позивача, не можна вважати як затримку виплати заробітної плати.

Відповідь на відзив позивачем не подавалась.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді водія автомобільного взводу (легкових автомобілів) автомобільної роти батальйону забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( по особовому складу ) від 08 серпня 2018 року №35-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас після закінчення строку контракту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2018 № 156 позивача з 12 серпня 2018 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивач, на день звільнення ним не було проведено повного розрахунку, в зв"язку з чим він звертався до суду з позовом щодо не виплати відповідачем індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі №120/9332/22 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

На виконання вказаного рішення суду 22.03.2023 позивачу виплачено кошти в сумі 4435,66 грн., що підтверджується відомостями з карткового рахунку позивача.

Крім того, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.06.2023 у справі № 120/3395/23 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи як базовий місяць січень 2016 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць січень 2008 року, з урахуванням вже виплаченої суми.

На виконання вимог зазначеного рішення суду 26.10.2023 позивачу виплачено кошти в сумі 77935,19 грн., що підтверджується відомостями з карткового рахунку позивача.

Наведені обставини підтверджені платіжними документами та сторонами не оспорюються.

Як зазначає в позові позивач, оскільки остаточний розрахунок з ним у зв`язку із звільненням з військової служби відповідач провів лише 22.03.2023 та 26.10.2023, на виконання рішень суду, тому позивач звернувся в телефонному режимі до відповідача з проханням нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні ( з 12.08.2018 по 26.10.2023 ). Однак, відповідач повідомив позивача, що нарахування середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні здійснено не буде.

Позивач вважає дії відповідача щодо не нарахування та не виплати йому середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 12.08.2018 по 26.10.2023 (день виплати коштів) протиправними, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам що виникли між сторонами, суд керується такими мотивами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, (в редакції Закону України "Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022), чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати звини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Правовідносини щодо відшкодування заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку врегульовані нормами Кодексу законів про працю України, Законом України "Про оплату праці" та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок № 100).

Згідно із статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З 19.07.2022 за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку але не більше ніж за шість місяців.

Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби 12.08.2018.

Остаточний розрахунок (виплату всіх належних позивачу при звільненні сум) відповідач здійснив 26.10.2023, тобто після набрання чинності статтею 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення або день виключення зі списків особового складу частини для військовослужбовців) на підставі статті 116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. А тому строк затримки по виплаті заробітної плати слід рахувати з 13.08.2018, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення вказаних виплат.

За змістом статті 116, 117 КЗпП України виплата усіх коштів не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Разом з тим, суд враховує, що статтею 117 КЗпП України, в редакції чинній на час фактичного проведення остаточного розрахунку, встановленні обмеження щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - не більше ніж за шість місяців.

Відповідно до довідки-розрахунку військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2023 № 682 заробітна плата позивача за червень-липень 2018 року виплачена в загальному розмірі 15977,50 грн., а сукупна кількість календарних днів за цей період склала 61 календарний день.

Таким чином, середній заробіток позивача складає 261,93 грн. (15977,50 грн.:61к.д.).

Затримка розрахунку при звільненні тривала з 13.08.2018 по 25.10.2023 включно.

В той же час, враховуючи встановлені статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022 обмеження шестимісячним строком виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 13.08.2018, але не більш як за шість місяців, тобто з 13.08.2018 по 12.02.2019, що становить 184 календарних днів.

Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, на який має право позивач, складає 48195,12 грн. (184 дні х 261,93 грн).

При цьому, зазначена сума є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а та була врахована Сьомим апеляційним адміністративним судом в постанові від 01.06.2023 у справі № 560/13248/22.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Відтак, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 48195,12 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується приписами ст. 139 КАС України та враховуючи часткове задоволення позовних вимог вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки проведення остаточного розрахунку при звільненні в сумі 48195,12 грн (сорок вісім тисяч сто дев"яносто п"ять гривень 12 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 536,80 грн. ( п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна