Справа № 500/2128/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2128/24

12 червня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 09.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - Відповідач 2) із заявою про призначення пенсії за віком.

22 лютого 2024 року за № 1900-0204-8/9101 Позивач отримав лист Відповідача 2, до якого долучено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 16.02.2024 № 33 про відмову у призначенні пенсії за віком.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 16.02.2024 № 33 (далі - Відповідач 1) зазначено, що пенсійний вік Позивача становить 60 років 6 місяців 3 дні; страховий стаж Позивача - 27 років 6 місяців 28 днів. Вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з травня 1981 року по листопад 1981 року та з травня 1985 року по грудень 1985 року згідно довідки від 10.08.2023 № 131, оскільки відсутня інформація щодо тривалості робочого дня. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити Позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Позивач з такими діями Відповідача 1 щодо не зарахування йому до страхового стажу для призначення пенсії періодів роботи з травня 1981 року по листопад 1981 року, з травня 1985 року по грудень 1985 року та з 17 лютого 2000 року по 10 квітня 2002 року у повному обсязі та, як наслідок, - відмови у призначенні пенсії по віку не згідний, вважає такі дії Відповідача 1 протиправними.

Ухвалою суду від 12.04.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 24.04.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Пенсія за віком призначається відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно статті 26 згаданого закону необхідний страховий стаж становить 30 років, а необхідний вік становить 60 років.

Вік заявника на момент звернення становить 60 років 06 місяців 03 дні.

Страховий стаж позивача становить 27 років 06 місяців 28 днів.

До страхового стажу не враховано період роботи з травня 1981 року по листопад 1981 року та з травня 1985 року по грудень 1985 року, згідно довідки №131 від 10.08.2023року оскільки відсутня інформація щодо тривалості робочого дня.

Таким чином позивачу відмовлено в призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу визначеного ст. 26 Закону №1058 - 30 років.

Отже, рішенням від 16.02.2024 року № 33 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області позивачу відмовлено у призначенні пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прийняте із дотриманням та у відповідності до норм та вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів України.

Таким чином, право на пенсію за віком у позивача відсутнє.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 26.04.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши віку 60 років, 09.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - Відповідач 2) із заявою про призначення пенсії за віком.

22 лютого 2024 року за № 1900-0204-8/9101 позивач отримав лист Відповідача 2, до якого долучено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 16.02.2024 № 33 про відмову у призначенні пенсії за віком.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 16.02.2024 № 33 (далі - Відповідач 1) зазначено, що пенсійний вік Позивача становить 60 років 6 місяців 3 дні; страховий стаж Позивача - 27 років 6 місяців 28 днів. Вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з травня 1981 року по листопад 1981 року та з травня 1985 року по грудень 1985 року згідно довідки від 10.08.2023 № 131, оскільки відсутня інформація щодо тривалості робочого дня.

Враховуючи зазначене, вирішено відмовити Позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Також до вказаного рішення Відповідача 1 долучено розрахунок стажу (форма РС- право), відповідно до якого Відповідач 1 протиправно та без жодних пояснень не зарахував до страхового стажу Позивача у повному обсязі період його роботи з 17 лютого 2000 року по 10 квітня 2002 року.

Враховуючи вищенаведене, з такими діями Відповідача 1 щодо не зарахування йому до страхового стажу для призначення пенсії періодів роботи з травня 1981 року по листопад 1981 року, з травня 1985 року по грудень 1985 року та з 17 лютого 2000 року по 10 квітня 2002 року у повному обсязі та, як наслідок, - відмови у призначенні пенсії по віку, позивач не згідний, вважає такі дії Відповідача 1 протиправними, а тому звернувся до суду для захисту прав та законних інтересів.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі відповідають пункти 1, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», якими визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Відповідно до частин 1-2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. У разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих вихододнів ділиться на 25,4 (роз`яснення Мінпраці від 17.05.1992 № 17).

Як видно з матеріалів справи, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 18.01.1984, позивач 22.05.1985 прийнятий на роботу в колгосп імені 22 з`їзду КПРС (запис № 6 трудової книжки). 17.02.2000 позивач звільнений з роботи згідно поданої заяви (запис № 7 трудової книжки).

При призначенні пенсії Позивачем подано довідку від 10.08.2023 № 131, видану Саранчуківською сільською радою (далі - Довідка № 131), про кількість вироблених трудоднів (людино-днів), трудову участь у колгоспному виробництві.

У зазначеній довідці вказано, що Позивач працював у колгоспі «Прикарпаття», селянській спілці «Прикарпаття» з травня 1981 року по листопад 1981 року, з травня 1985 року по 17 лютого 2000 року. Згідно з довідкою Позивач у 1981 році виробив 663 л. год, у 1985 році - 1200 л. год. З 1986 року по 1999 рік у довідці трудову участь зазначено у вихододнях.

Суд звертає увагу, що при призначенні пенсії Відповідач 1 врахував, що його стаж згідно з вказаною довідкою, а саме ті роки, у яких трудову участь зазначено у вихододнях (з 1986 року по 1999 рік). Проте період його роботи у 1981 році та 1985 році, де трудову участь зазначено у людино-годинах, Відповідач 1 протиправно не зарахував до трудового стажу Позивача.

У частині 1 ст. 50 Кодексу законів про працю Української РСР, затвердженого Законом Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 10 грудня 1971 року 322-VIII ( у редакції на 1981 рік та 1985 рік), було встановлено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 41 годин на тиждень.

У подальшому, Законом України від 17 листопада 1993 року № 3610-ХП «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України, у зв`язку з встановленням 40-годинного робочого тижня», вказану норму тривалості робочого тижня зменшено до 40 годин на тиждень.

Згідно із записами трудової книжки Позивача серії НОМЕР_1 і Довідки № 131 у 1981 році Позивач за період часу з травня 1981 року по листопад 1981 року відпрацював 663 людино-години, що при нормі 41 година в тиждень становить 16 тижнів (663 людино-години/41 годину) і дорівнює 4-м місяцям (16 тижнів/4 тижні).

Відповідно до записів трудової книжки Позивача серії НОМЕР_1 і Довідки № 131 у 1985 році Позивач за період часу з 22 травня 1985 року по 31 грудня 1985 року відпрацював 1200 людино-годин, що при нормі 41 година в тиждень становить 29 тижнів (1200 людино-годин/41 годину) і дорівнює 7- ми місяцям і 5-ти дням (29 тижнів/4 тижні).

Таким чином, Відповідач 1 протиправно не врахував Позивачу за період часу з травня 1981 року по листопад 1981 року та з 22 травня 1985 року по 31 грудня 1985року 11 місяців і 5 днів (4 місяці+7місяців і 5 днів).

Також суд звертає увагу, що Відповідачем 1 протиправно не зараховано у повному обсязі його трудовий стаж за період часу з 17 лютого 2000 року по 10 квітня 2002 року відповідно до записів його трудової книжки.

Згідно з частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів трудової книжки Позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 18.01.1984, Позивач 17.02.2000 прийнятий на роботу в ТзОВ «Воля» шофером (запис № 8 трудової книжки). 10.04.2002 позивач звільнений з роботи згідно поданої заяви.

Згідно з записами трудової книжки позивача за період роботи в ТзОВ «Воля» (17.02.2000 по 10.04.2002) його страховий стаж становить 2 роки 1 місяць 25 днів.

Відповідно до розрахунку стажу Відповідача 1 (форма PC-право) за період з 17.02.2000 по 10.04.2002 Відповідач 1 врахував Позивачу лише періоди роботи з 17.02.2000 по 24.02.2000 (8 днів), з 01.04.2000 по 24.04.2000 (24 дні), з 01.05.2000 по 24.05.2000 (24 дні), з 01.06.2000 по 24.06.2000 (24 дні), з 01.07.2000 по 24.07.2000 (24 дні), з 01.08.2000 по 24.08.2000 (24 дні), з 01.09.2000 по 24.09.2000 (24 дні), з 01.10.2000 по 24.10.2000 (24 дні), з 01.12.2000 по 24.12.2000 (24 дні), з 01.04.2001 по 30.04.2001 (1 місяць), що становить 7 місяців 20 днів.

Таким чином, Відповідач 1 протиправно не врахував Позивачу за період часу з 17.02.2000 по 10.04.2002 1 рік 6 місяців і 5 днів (2 роки 1 місяць 5 днів - 7 місяців 20 днів), хоча до 01.01.2004 періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу відповідно до записів трудової книжки.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що Відповідач 1 протиправно відмовив йому у призначенні пенсії по віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», незважаючи на те, що страховий стаж Позивача на момент звернення за призначенням пенсії 09.02.2024 складав 30 років і 8 днів (27 років 6 місяців 28 днів (зараховано Відповідачем 1) +11 місяців 5 днів + 1 рік 6 місяців і 5 днів).

За наведених вище мотивів, суд дійшов висновку, що оскаржуване у справі рішення відповідача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, щодо позовних вимог про «зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.02.2024 року, то суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження ГУ ПФУ у Тернопільській області та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності в частині оскаржуваного рішення, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2024 року про призначення пенсії за віком з 09.02.2024 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн, сплачений відповідно до квитанції від 28.02.2024 року.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 16 лютого 2024 року № 33 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати з 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з травня 1981 року по листопад 1981 року (4 місяці), з 22 травня 1985 року по 31 грудня 1985 року (7 місяців і 5 днів) в колгоспі «Прикарпаття», з 17 лютого 2000 року по 10 квітня 2002 року в ТзОВ «Воля» відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 18 січня1984 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2024 року про призначення пенсії за віком з 09.02.2024 року, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять грн) 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 13 червня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Зодчих, 22,м. Вінниця,Вінницька обл., Вінницький р-н,21005 код ЄДРПОУ/РНОКПП 13322403).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.