Справа № 520/15835/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 р. Справа № 520/15835/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2024, м. Харків, повний текст складено 19.02.24 по справі № 520/15835/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила суд визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області та ГУ ПФУ в Харківській області про відмову в переведенні ОСОБА_1 на інший вид утримання, а саме: з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді та в призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді; рішення № 73 від 19.12.2022 ГУ ПФУ у Львівській області скасувати; зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді та призначити їй щомісячне довічне грошове утримання судді; зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.08.2021 щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області від 17.08.2021 № 04-49/439 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що в період обрання її суддею і роботи суддею, вона набула право відповідно до норми ст. 43 ЗУ "Про статус суддів" від 15.12.1992, а тому не могла бути позбавлена цього права. Вказує, що за наявності права на отримання щомісячного довічного грошового утримання на підставі Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992, відсутність рішення Вищої ради правосуддя є формальним, оскільки позивач цього права набула відповідно до ст. 22 Конституції України.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 згідно Указу Президента України від 27.11.2001 була призначена та працювала на посаді судді Лозівського районного суду Харківської області з 13.12.2001.

Згідно Указу Президента України від 02.03.2004 позивач переведена до новоутвореного Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Постановою Верховної Ради України від 08.02.2007 позивача обрано суддею до вищевказаного суду безстрокового.

Наказом голови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.01.2018 №05-04/8 припинено повноваження та відраховано зі штату Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , суддю Лозівського міськрайонного суду Харківської області, 17.01.2018 у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років.

З 04.09.2008 позивач перебуває на пенсійному обліку, як отримувач пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу".

07.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою реєстраційний номер 18584/м-2000-21 від 12.08.2021, в якій просила перевести її, як особу, яка має стаж роботи повних 19 років, на посаді судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з пенсії державного службовця, яку вона отримувала, на щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону, який діяв на день призначення позивача, а саме Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992. Також, позивач у заяві просила нарахувати та виплачувати їй щомісячне грошове утримання на підставі ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992, тобто розмір щомісячного грошового утримання обчислити пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді.

Крім того, згідно заяви від 20.08.2021 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (зареєстрована за №4167) про перехід на інший вид пенсій, а саме з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Після реєстрації заяви за № 4167 та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що розглядав дану заяву. Таким органом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яким розглянуто заяву позивача від 20.08.2021.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.08.2021 № 73 відмовлено позивачу в проведенні перерахунку пенсії щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

В обґрунтування вказаного рішення відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 не надала копію рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади; документу про стаж, що визначений Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 № 637.

Не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 по справі № 520/24321/21 позовні вимоги позивача задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 73 від 28.08.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.08.2021 з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2022 року по справі № 520/24321/21 Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 по справі № 520/24321/21 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 по справі № 520/24321/21 залишено без змін.

Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання вказаних судових рішень прийнято рішення № 73 від 19.12.2022, яким відмовлено позивачу в задоволенні заяви, мотивуючи тим, що відсутнє рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади, крім того, зазначив, що Закон Про статус суддів від 15.12.1992, на який посилалася заявниця, вже втратив чинність.

Не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відставка судді є особливою формою звільнення з його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканості, а також набуттям прав на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання. Оскільки позивач звільнена з посади судді не у відставку, то право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці остання не має.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1статті 43 Закону України "Про статус суддів" № 2862-XII від 15 грудня 1992 року (далі - Закон № 2862-ХІІ) (у редакції, чинній до 01.01.2012) кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.

Частиною 4 статті 43 Закону України № 2862-ХІІ було передбачено, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу.

Із набранням чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI з 1 січня 2011 року положення статті 43 Закону № 2862-ХІІ втратили чинність.

Відповідно до п. 2 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-УІІІ Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ (крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу) втратив чинність 30.09.2016 року.

З 30.09.2016 щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402).

Згідно статті 142 Закону №1402 суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно статті 137 Закону №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналізуючи норми даної статті, колегія суддів робить висновок, що дана норма Конституції акцентує свою позицію саме на відповідальності особи, тобто відповідальність особи скасовується та пом`якшується з прийняттям нового закону.

В той час, як спірним питанням в даній справи є те, чи може розповсюджувати свою дію закон, який втратив чинність (стаття ч. 43 Закону України "Про статус суддів" № 2862-ХІІ) на правовідносини, які продовжуються в межах дії іншого закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 визначено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншими нормативно-правовими актами.

Отже, Конституційний Суд України зробив висновок, що на правовідносини які виникли і закінчилися до набрання чинності «нового» закону не поширюється дія нового закону.

В даній справі правовідносини виникли в момент дії Закону України "Про статус суддів" № 2862-XII від 15 грудня 1992 року (27.11.2001 - дата призначення на посаду судді), який втратив чинність 01.01.2012, однак закінчились в період дії вже нового Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (чинного на момент припинення повноважень - 17.01.2018).

Таким чином, до даних правовідносин мають бути застосовані норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VII.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що пунктом 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VII, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), з огляду на те, що зазначена вище норма передбачає визначення стажу роботи на посаді суддів відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), однак, не призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що стаж роботи судді ОСОБА_1 на день звільнення з посади становив 19 років 01 місяць 06 днів, що підтверджується розрахунком стажу роботи виданого Лозівським міськрайонним судом Харківської області №025-33/4/19 від 06.03.2019 (а.с. 45).

Тому суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки до позивача не може бути застосована норма частини 4 ст. 43 Закону України № 2862-ХІІ, яка вже втратила чинність, а також за відсутності відповідного стажу (20 років) передбаченої ч. 3 ст. 142 Закону № 1402.

Крім того, приписи Закону України "Про статус суддів", так і приписи діючого Закону України "Про судоустрій і статус суддів", які надають право судді на призначення щомісячного довічного грошового утримання пов`язують таке право саме з фактом виходу останнього у відставку.

Відповідно до ст. 119 Закону № 1402 повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України.

Частиною 1, 2, 3 ст. 120 Закону № 1402 передбачено, що повноваження судді припиняються з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років. Про наявність підстави для припинення повноважень судді голова суду, в якому суддя обіймав посаду, не пізніш як за місяць до дня, зазначеного в частині першій цієї статті, повідомляє Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України. До повідомлення додаються документи на підтвердження факту досягнення суддею шістдесяти п`яти років. Суддя не може здійснювати правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

Частиною 7 ст. 126 Конституції України визначено підстави для припинення повноважень судді, зокрема досягнення суддею шістдесяти п`яти років (п.1).

Частиною 6 ст. 126 Конституції України визначено підстави для звільнення судді: зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (п. 4).

Відповідно до статті 116 Закону №1402 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення з посади.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до Вищої ради правосуддя, третя особа - Лозівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області (далі - УПФ), у якому просила: - визнати протиправними дії ВРП щодо відмови у винесенні рішення про звільнення позивача з посади судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області у зв`язку з відставкою відповідно до статті 43 Закону України «Про статус суддів» у редакції від 15 грудня 1992 року; - зобов`язати ВРП винести рішення про звільнення позивача з посади судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області у зв`язку з відставкою відповідно до статті 43 Закону України «Про статус суддів» у редакції від 15 грудня 1992 року.

Постановою Верховного суду від 13 лютого 2020 року від 640/3940/19 позивачу в задоволенні позову відмовлено в зв`язку з пропущенням строку звернення до суду, однак зі змісту вказаної постанови судом встановлено : « 18. При цьому позивачка в січні 2018 року звернулась до ВРП із заявою про звільнення її у відставку. 19. ВРП рішенням від 01 лютого 2018 року № 286/0/15-18 відмовила ОСОБА_2 у звільненні з посади судді у відставку, зазначивши про відсутність у неї стажу, необхідного для звільнення у відставку. 20. Крім того, у січні 2019 року позивачка звернулась до ВРП із заявою, у якій просила змінити формулювання її звільнення з відрахування зі штату суду у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років на звільнення у відставку, за результатами розгляду якої ВРП листом від 25 лютого 2019 року повідомила Мішцровську про відсутність у ВРП законних підстав щодо звільнення судді у відставку, повноваження якого припинені.»

Відповідно до ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За результатами розгляду заяви позивача про звільнення її у відставку Вищою радою правосуддя рішенням від 01 лютого 2018 року № 286/0/15-18 відмовлено ОСОБА_2 у звільненні з посади судді у відставку, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу, для звільнення у відставку.

Крім того, подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці визначено Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 200/14891 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку, заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі - щомісячне довічне утримання) подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

Заява про призначення щомісячного довічного утримання може бути подана суддею особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, завіреної в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

Згідно з пунктом 3 Порядку днем звернення за призначенням щомісячного довічного утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне утримання, заяви та документів.

Відповідно до Порядку, до заяви про призначення щомісячного довічного утримання додаються наступні документи: копія рішення Вищої ради правосуддя (копія рішення Конституційного Суду України) про звільнення судді з посади; наказ про звільнення судді з посади; документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637; довідка про суддівську винагороду (довідка про винагороду судді КСУ) для обчислення щомісячного довічного утримання; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці); документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов?язкове державне соціальне страхування.

На підтвердження стажу роботи на посаді судді позивачем до пенсійного органу було надано, зокрема, довідку Лозівського міськрайонного суду Харківської області №05-33/28506 від 21.12.2018 та довідку №05-34/6292/21 від 02.09.2021; указ Президента України про призначення суддів від 27.11.2001; копію наказу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.03.2017 про зарахування до штату Лозівського міськрайонного суду Харківської області; копію наказу голови Лозівського міськрайонного суду Харківської області №052-04/8 від 15.01.2018.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не було подано копію рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади та документ про стаж, що визначений Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, відділом перерахунків пенсій № 1 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області правомірно прийнято рішення № 73 від 19.12.2022 про відмову в проведенні перерахунку пенсії (в призначенні ) щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" на підставі повного та всебічного з?ясування обставин справи.

Стосовно посилання апелянта на п. 23 постанови Верховного суду від 13 лютого 2020 року від 640/3940/19, як на можливість звернення про призначення довічного грошового утримання при неповному стажі роботи судді на підставі п.4 ст.3 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, який діяв на час її обрання суддею, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в п. 23 постанови Верховного суду від 13 лютого 2020 року від 640/3940/19 в вказано, що «обставини, на які вона посилається, не свідчать про існування будь-яких перешкод у реалізації нею свого права на судовий захист з метою відновлення прав, свобод, чи законних інтересів, оскільки позивачка вказує про наявність у неї права перейти з одного виду пенсії на другий у будь який час, у тому числі у зв`язку зі зміною обрахування суддівського стажу, в той час як предметом цього позову є відмова у винесенні рішення про звільнення з посади судді у зв`язку з відставкою, а не питання пенсійного забезпечення».

Однак, наведене не свідчить про наявність підстав для переведення позивача з пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді, а зазначає лише про можливість реалізації нею свого права на судовий захист з метою відновлення прав, свобод, чи законних інтересів.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 по справі № 520/15835/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко