Справа № 160/4027/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 рокуСправа №160/4027/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.11.2023р., -

УСТАНОВИВ:

09.02.2024р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) Комунальне підприємство «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненого позову від 29.02.2024р., поданого до суду 04.03.2024р., просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.11.2023р. №, прийняте відповідачем.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що не погоджується із вищенаведеним податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню з таких підстав, а саме: підприємство дотримувалося всіх правил і норм складання первинних документів та фінансової звітності згідно до вимог п.2 ст.3, ч.8 ст.9 Закону №996-ХІУ;підприємство перебуває в управлінні Дніпропетровської обласної ради та фінансується за рахунок коштів обласного бюджету (п.4.2 Статуту); з 2017р. підприємство не мало належного статутного капіталу у зв`язку із чим утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати, причиною цьому став низький тариф (збитковий), який був затверджений радою ще у 2017р. та по цей час не переглядався; підприємство неодноразово зверталося з листами до посадових осіб обласної державної та військової обладміністрації про перегляд тарифу та поповнення статутного капіталу, часткове надходження коштів у невеликих розмірах 12 598,5 грн., 14746,00 грн. та ін., першочергово розподілялися на виплату заробітної плати, ЄСВ, військового збору та ПДФО, заборгованість за підприємством залишається, тому вважає, що відсутність коштів на підприємстві (статутного капіталу) призвело до несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання з ПДФО, військового збору та ЄСВ, тобто, з причин, які не залежали від підприємства. Також у позові позивач вказує і на те, що неможливість ним своєчасно сплатити узгоджені грошові зобов`язання підтверджується і відкритим виконавчим провадженням №67532552 від 19.11.2021р. з примусового виконання вимоги відповідача про стягнення коштів з підприємства у межах якого було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, які містяться на відкритих рахунках у межах суми боргу 770990,42 грн., крім того, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2022р. відкрито провадження у справі про банкрутство позивача, якою було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Позивач посилається і на те, що у період дії карантину, введеного з 01.03.2020р., та по день його завершення, штрафні санкції не застосовуються у відповідності до вимог п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України; відповідно до абзаців 2,3 підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України, які набрали чинності з 27.05.2022р., установлено особливості для справляння податків і зборів у період дії воєнного стану в Україні та було, зокрема, передбачено, що у разі відсутності можливості своєчасно виконати свій обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків і зборів, такий платник податків звільняється від передбаченої податковим кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні, також 28.02.2022р. ТПП листом №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія рф проти України та введення воєнного стану в Україні є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) згідно з ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», тому, на переконання позивача, вина позивача у вчиненні наведеного вище порушення через обставини непереборної сили, встановлення якої є обов`язковою згідно ч.2 ст.218 ГК України, відсутня, у зв`язку із чим вважає, що вищенаведене оспорюване податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій у сумі 1020,00 грн. не відповідає положенням підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, а відповідно, підлягає скасуванню, що кореспондується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 10.12.2021р. по справі №420/10367/20 (а.с.89-100).

Ухвалою суду від 11.03.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 09.04.2024р. у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності нарахування штрафу за оспорюваним ППР у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, виходячи з вимог ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.217).

Наведена ухвала суду разом з позовом була отримана, зокрема, відповідачем у системі Електронний суд через його електронний кабінет 11.03.2024р., що є належним повідомленням учасників справи виходячи з вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, а також і особисто представником відповідача під розписку 14.03.2024р., про що свідчать довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача та відповідна розписка представника відповідача, наявні в матеріалах справи (а.с.219-222).

На виконання вищенаведеної ухвали суду, через систему «Електронний суд» 26.03.2024р. від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві відмовити виходячи з того, що посилання позивача на скрутне фінансове становище, що унеможливило своєчасне виконання ним податкових обов`язків, не підтверджені жодними виписками з банківських рахунків про брак коштів, а надані листи про відсутність коштів, котрими повідомлялось про заборгованість, надані без доказів їх направлення адресатам та без доказів їх розгляду наведеними у листах органами, до позову було додано витяг з рішення Дніпропетровської обласної ради від 28.07.2023р. №303-17/УІІ щодо затвердження нової редакції статуту та сам статут, де зазначено, що статутний капітал підприємства був визначений у розмірі 67 272 894,89 грн. (сформований 28.07.2023р.), а отже, на день винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення(03.11.2023р.), з урахуванням ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2022р. у справі №904/645/22, позивач має можливість здійснити відповідні розрахунки з кредиторами за рахунок своїх активів. Також відповідач у відзиві на позов вказує і на те, що під час проведення перевірки досліджувалось питання щодо фінансової спроможності підприємства здійснювати відповідні виплати до бюджету та було встановлено, що підприємство на своїх рахунках мало достатню кількість коштів для проведення своєчасних виплат, на адресу відповідача від позивача не надходили повідомлення про неспроможність виконувати свої податкові обов`язки, з матеріалів перевірки вбачається, що підприємство здійснювало господарську діяльність, придбавало та реалізовувало різні ТМЦ та послуги, а отже, підприємство мало можливість здійснювати своєчасні виплати, проте ігнорувало положення ПК України. Щодо посилань позивача на нарахування штрафу у період дії обмеження, передбаченого п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України, то відповідач вказує на те, що винесене податкове повідомлення-рішення стосується не відображення суми нарахованого доходу по ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 в декларації за формою 1-ДФ за І квартал 2018р., а отже, станом на 2018 рік жодні обмеження, пов`язані з COVID-19 на території України не діяли, а з 30.06.2023р. було відмінено карантин згідно постанови КМУ від 27.06.2023р. №651, тобто, на день винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення ковідні обмеження взагалі не діяли, тому вважає, що до спірного податкового повідомлення-рішення неможливо застосувати положення ПК, пов`язані з протидією поширенню COVID-19 на території України. З приводу посилань позивача у позові про наявність форс-мажорних обставин, а саме: військову агресію рф проти України, як на обставини, котрі вплинули на його здатність виконувати податкові обов`язки, що зафіксовано у листі ТПП, відповідач зазначив, що просте існування таких обставин не є форс-мажорними та потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати та обставинами (результатом) на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, тобто, лист ТПП України не є сертифікатом, що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) про що свідчать і висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.11.2021р. у справі №913/785/17. Також відповідач вказав і на те, що позивач не надав пояснень як саме обставини непереборної сили вплинули на його діяльність та перешкоджали вносити вірні відомості. Щодо посилань позивача на неможливість нарахування штрафних санкцій у період дії мораторію, введеного ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2022р. у справі №904/645/22, то відповідач посилається на те, що мораторій не зупиняє виконання боржником зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли після введення мораторію, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення згідно до вимог ч.1 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства, що підтверджено і постановою Верховного Суду від 28.03.2019р. у справі №825/1397/17. Щодо виявлених порушень, то відповідач зазначив у відзиві на позов, що перевіркою було встановлено, що податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ, форма №4ДФ), які надавались до контролюючого органу позивачем своєчасно, проте з порушенням їх заповнення, а саме: у них не було відображено суми виплаченого доходу ФОП ОСОБА_1 у розмірі 2619,52 грн. (оплата за матеріали), ФОП ОСОБА_2 у розмірі 745,28 грн. оплата за канцелярські товари за І квартал 2018 року за ознакою «157», що є порушенням п.176.2б ст.176 ПК України та розділу Ш Порядку заповнення податкового розрахунку, затвердженого наказом МФ України від 13.01.2015р. №4, за що до позивача була застосована штрафна санкція відповідно до п.119.1 ст.119 ПК України у розмірі 1020,00 грн. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням(а.с.229-234).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.06.2024р. строк розгляду даної справи був продовжений у відповідності до ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України до 14.06.2024р. (а.с.238).

Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 14.06.2024р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Комунальне підприємство «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради 01.11.1989р. зареєстроване як юридична особа за адресою: АДРЕСА_1 , основним видом діяльності підприємства є забір, очищення та постачання води (основний), з 22.11.1994р. перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області як платник податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджету, що підтверджується інформацією, яка міститься у Витязі з ЄДРПОУ станом на 24.11.2023р., копії Виписки з ЄДРПОУ від 16.01.2024р. та копії Статуту позивача, наявних у справі (а.с.12-23, 103-125).

У період з 25.09.2023р. по 06.10.2023р. на підставі підпункту 19-1.1 ст.19-1, п. 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.7 ст.78, п.82.2 ст.82, п.п.69.2 п.69 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, наказу від 05.05.2023р. №2306-п, у зв`язку із отриманням інформації про внесення до ЄДР запису про порушення провадження у справі про банкрутство позивача, посадовими особами контролюючого органу була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача за період з 01.01.2017р. по 22.09.2023р. за результатами якої був складений акт №3553/04-36-07-13-05/02128201 від 20.10.2023р. (а.с.29-62, 137-206).

За висновками наведеного акту встановлено ряд порушень позивачем вимог податкового законодавства, зокрема, а саме:

- порушення п.176.2.б ст.176 ПК України та розділу Ш Порядку заповнення податкового розрахунку суд доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, в частині подання податкових розрахунків за формою 1ДФ не у повному обсязі, а саме: не відображені суми виплаченого доходу:

ФОП ОСОБА_1 у розмірі 2619,52 грн. оплата за матеріали згідно рахунку №25 від 09.02.2018р. за І квартал 2018 року за ознакою «157» не відображалися;

ФОП ОСОБА_2 у розмірі 745,28 грн. оплата за канцелярські товари згідно рахунку №КО-0000116 від 30.01.2018р. за І квартал 2018 року за ознакою «157» не відображалися що підтверджується змістом копії наведеного акту, наявного у справі (а.с.62, 205).

На підставі згаданого вище акту перевірки, посадовою особою контролюючого органу 03.11.2023р. було прийнято податкове повідомлення-рішення, форми «ПС» № за змістом якого видно, що за подання податкових розрахунків за формою 1ДФ не у повному обсязі, а саме: суми виплаченого доходу ФОП ОСОБА_1 у розмірі 2619,52 грн., ФОП ОСОБА_2 у розмірі 745,28 грн. за надані товари і послуги не відображалися за І квартал 2018 року, згідно до абз. 1 п.119.1 ст.119 ПК України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн., що підтверджується копією наведеного податкового повідомлення-рішення та розрахунком до нього (а.с.207);

Правомірність прийняття відповідачем вищенаведеного податкового повідомлення-рішення № від 03.11.2023р., є предметом спору у цій справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 ПК України).

У відповідності до вимог п.п. «а», п.176.1 ст.176 ПК України платники податків зобов`язані, а саме:

- вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього Кодексу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

А підпунктом «б» п.176.2 ст.176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу, мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску, зобов`язані, зокрема, подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.

Відповідальність за порушення платником податків порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків передбачена у статті 119 ПК України.

Так, згідно до п.119.1 ст.119 ПК України встановлено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Отже, із аналізу наведених приписів податкового законодавства слідує, що платник податків як податковий агент має обов`язок подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку.

Водночас, подання такої інформації не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), є наслідком притягнення такого платника податків до відповідальності у вигляді накладення штрафу.

Так, судом із матеріалів справи встановлено, що у ході проведення перевірки позивача посадовими особами контролюючого органу були виявлені факти подання позивачем податкових розрахунків за формою 1ДФ не у повному обсязі, а саме: суми виплаченого доходу ФОП ОСОБА_1 у розмірі 2619,52 грн., ФОП ОСОБА_2 у розмірі 745,28 грн. за надані товари і послуги (оплата за матеріали згідно рахунку №25 від 09.02.2018р.; оплата за канцелярські товари згідно рахунку №КО-0000116 від 30.01.2018р.) не відображалися за І квартал 2018 року, про що свідчить зміст висновків акту перевірки від 20.10.2023р. (а.с.62,205).

Зі змісту уточненого позову судом встановлено, що зазначені вище виявлені у ході перевірки факти подання позивачем податкових розрахунків за формою 1ДФ не у повному обсязі, а саме: за відсутності у них відображеної інформації про виплачені суми доходу ФОП ОСОБА_1 у розмірі 2619,52 грн., ФОП ОСОБА_2 у розмірі 745,28 грн. у І кварталі 2018 року, позивачем не заперечуються та не оспорюються (а.с.91-100).

А відповідно, за умови встановлених вище фактів подання позивачем податкової звітності не у повному обсязі, які позивачем не спростовані жодними іншими доказами, і ним не оспорюються, суд приходить до висновку, що за таке порушення позивач підлягає притягненню до відповідальності у вигляді застосування до нього штрафу у розмірі, встановленому п.119.1 ст.119 ПК України.

За таких обставин, з урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що за подання позивачем податкових розрахунків за формою 1ДФ не у повному обсязі, а саме: за відсутності у них відображеної інформації про виплачені суми доходу ФОП ОСОБА_1 у розмірі 2619,52 грн., ФОП ОСОБА_2 у розмірі 745,28 грн. у І кварталі 2018 року, застосування до позивача штрафу на підставі п.119.1 ст.119 ПК України за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням № від 03.11.2023р. є правомірним.

З приводу того, що оспорюване податкове повідомлення-рішення не відповідає положенням пункту 69, пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, за якими ні би то позивач звільняється від відповідальності на період дії карантину, встановленого в Україні згідно постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 12.03.2020р. та в період дії введеного воєнного стану в Україні згідно Указу Президента України №64/2002 від 24.02.2022р., суд зазначає про таке.

Відповідно до пункт 51-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України було передбачено, що за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01.03.2020р. до останнього календарного дня місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються.

Законом України від 12.05.2022 р. № 2260-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» (далі - Закон №2260), який набрав чинності 27.05.2022 р., внесено зміни до п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, встановлено особливості для справляння податків і зборів.

Відповідно до абз. 17 пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 12.05.2022 р. № 2260-ІХ), які набрали чинності з 27.05.2022р., було передбачено, що, зокрема, вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Таким чином, із аналізу наведених норм слідує, що з 27.05.2022р. не застосовуються вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, які поширювалися на правовідносини, що врегульовувались пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що платник податків звільняється від відповідальності за порушення податкового законодавства, вчиненого в період дії мораторію, запровадженого пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, а саме: з 01.03.2020р. по 26.05.2022р.

Разом з тим, як встановлено судом із матеріалів справи, виявлені факти подання позивачем податкових розрахунків за формою 1ДФ не у повному обсязі, а саме: за відсутності у них відображеної інформації про виплачені суми доходу ФОП ОСОБА_1 у розмірі 2619,52 грн., ФОП ОСОБА_2 у розмірі 745,28 грн., що мали місце у І кварталі 2018 року про що свідчить зміст акту перевірки від 20.10.2023р. (а.с. 91-100).

А відповідно, із наведених встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених приписів податкового законодавства у їх сукупності, можна дійти висновку про те, що на вказані правовідносини, які виникли та мали місце у І кварталі 2018р., тобто, у період коли не було введено ні мораторію, ні воєнного стану в Україні, а тому вищенаведені приписи п.52-1, п.69 1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України застосовані до даних правовідносин бути не можуть, оскільки не мають зворотної дії в часі з урахуванням вимог ст.58 Конституції України.

При цьому, слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023р. на всій території України з 24:00 години 30.06.2023р. карантин було відмінено.

А отже, з урахуванням того, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийняте 03.11.2023р., тобто, у період, коли карантин не діяв, та у період, коли було відновлено відповідальність платників податків за порушення податкового законодавства з 27.05.2022р., у адміністративного суду відсутні жодні правові підстави вважати, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте без дотримання положень підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Відповідно, аргументи позивача з цього приводу того, що оспорюване податкове повідомлення-рішення не відповідає положенням підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, є неспроможними, тому не заслуговують на увагу.

З приводу звільнення позивача від відповідальності за порушення податкового законодавства, яке мало місце у І кварталі 2018 року (відображення у податкових розрахунках отриманого доходу фізичними особами не у повному обсязі) через обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), які не залежали від волі позивача (введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022р.), суд зазначає про наступне.

Пунктом 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України 18.12.2014 р. № 44(5) (далі - Регламент ТПП) визначено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідним договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Згідно з Регламентом ТПП, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської дiяльностi по кожному окремому договору, виконання якого настало згідно з умовами договору i виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин, шляхом видачі сертифікату ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством та Регламентом.

ТПП України веде єдиний Реєстр сертифікатів, виданих ТПП України та регіональними ТПП (Реєстр сертифікатів), про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та Реєстр уповноважених осіб.

Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні».

Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на теперішній час.

Тобто, ТПП України листом повідомила «всіх, кого це стосується» про те, що з 24.02.2022р. зазначені обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської дiяльностi України. Але Регламентом ТПП лист не визначено таким документом як сертифікат, що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 р. у справі № 906/540/22, який є обов`язковим для врахування адміністративним судом у відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, позивачем на підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які мали місце у І кварталі 2018р. та не дозволили позивачеві у податковому розрахунку відобразити доходи вищезгаданих фізичних осіб у повному обсязі, відповідного сертифікату, виданого ТПП, до позову не додано.

До того ж, судом враховується і те, що, як уже зазначалося судом вище, на правовідносини, які мали місце з приводу порушення позивачем вищенаведеного податкового законодавства у І кварталі 2018 року, за яке контролюючим органом накладено на позивача штраф за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, приписи Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022р. не можуть бути застосовані, оскільки зворотної дії в часі не мають з урахуванням вимог ст.58 Конституції України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені у позові обставини неможливості виконання своєчасно свого податкового обов`язку (відображення у податковому розрахунку сум доходів фізичних осіб у повному обсязі за І квартал 2018 року), які не залежали ніби то від волі позивача (форс-мажорні обставини) за відсутності відповідного сертифікату, виданого ТПП, не можуть бути визнані судом форс-мажорними обставинами, які звільняють позивача від фінансової відповідальності за порушення вищенаведеного податкового законодавства.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки позивач мав можливість виконати у повному обсязі свій обов`язок, який полягає у відображенні у податковому розрахунку доходів фізичних осіб у повному обсязі за І квартал 2018 року (на спростування зазначеного висновку інших доказів не надано), але не відобразив їх у повному обсязі, що підтверджено актом перевірки від 20.10.2023р. та не оспорюється позивачем у позові, а відповідно, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим та прийнятим із дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для його визнання протиправним та скасування.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Однак, позивач не було надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням встановлених обставин у даній справі та аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду, які позивачем не спростовані.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, аргументи позивача з приводу того, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2022р. було відкрито провадження у справі про банкрутство позивача, якою було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, тому нарахування штрафу і пені за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням є протиправним, з огляду на таке.

Частиною 1 ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до дня введення мораторію.

А отже, за своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов`язаннями, похідними від основного зобов`язання, а тому оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Наведена правова позиція, викладена і у постанові Верховного Суду від 28.03.2019р. у справі №825/1397/17.

Таким чином, у період, за який контролюючим органом здійснено нарахування позивачеві штрафних санкцій, яке мало місце 03.11.2023р., тобто, після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (після 16.06.2022р.), а відтак, визначення відповідачем позивачеві за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням штрафних санкцій за порушення п.п. «б» п.176.2 ст.176 ПК України, є таким, що відповідає вимогам вище проаналізованого чинного законодавства.

Окрім того, у даних правовідносинах не можуть бути застосовані і правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.12.2021р. у справі №420/10367/20, на врахуванні яких позивач зазначав у позові, оскільки вони прийняті не у подібних відносинах, а відповідно, не є релевантними до даних правовідносин, тому не підлягають застосуванню у цій справі у порядку ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Є безпідставними і необґрунтованими аргументи позивача з приводу скрутного фінансового становища підприємства, наявності відкритого виконавчого провадження №67532552 від 19.11.2021р. з примусового виконання вимоги відповідача про стягнення коштів з підприємства та накладення на такі кошти арешту, з огляду на те, що зазначені наведені обставини ніяким чином не впливали на обов`язок позивача щодо необхідності відображення у податковому розрахунку доходів отриманих вищенаведеними фізичними особами у повному обсязі, який мав місце у І кварталі 2018 року (таких доказів суду не надано).

Усі інші аргументи позивача вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги все вищевикладене та перевіривши правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення у відповідності до вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення від 03.11.2023р. прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обгрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи наведене та те, що судом не встановлено протиправності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п.119.1 ст.119 ПК України, а позивачем таких доказів суду не надано, тому суд приходить до висновку, що наведене вище податкове повідомлення-рішення від 03.11.2023р. визнанню протиправним та скасуванню у судовому порядку не підлягає.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. сплаченого згідно платіжної інструкції №129 від 31.01.2024р. (а.с.10, 84) не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб`єкта владних повноважень, виходячи з вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 229, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.11.2023р. відмовити повністю.

Всі судові витрати покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва