Справа № 260/8179/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/8179/23 пров. № А/857/3083/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Ващилін Р.О. у м. Ужгород) у справі № 260/8179/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив стягнути із фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 10404,68 грн по платежу 50 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб».

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що заборгованість відповідача виникла у зв`язку з несплатою нею визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб. Такі податкові зобов`язання були нараховані контролюючим органом в податкових повідомленнях-рішеннях, що надсилались на адресу відповідача, не оскаржувалися ні в адміністративному, ані в судовому порядку. Однак сума визначеного податкового зобов`язання позивачем сплачена не була. Контролюючим органом було здійснено всі визначені законодавством заходи щодо стягнення податкового боргу, в тому числі, скеровано на адресу такого платника податків податкову вимогу. Однак такі дії не призвели до позитивного результату, а тому сума податкового боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходи з того, що податковим органом не надані докази щодо належного надіслання за місцем проживання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення податкової вимоги.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, ГУ ДПС у Закарпатській області, у апеляційній скарзі покликається на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що на підставі ст. 286 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №755-VI, із змінами і доповненнями (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) Головним управлінням ДПС у Закарпатській області (далі ГУ ДПС у Закарпатській області) податковими повідомленнями-рішеннями було нараховано ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) орендну плату з фізичних осіб, за наступні періоди:

- за 2019 рік у розмірі 3360,34 грн (податкове повідомлення-рішення №3894-1-5433-0713 від 17.04.2020);

- за 2021 рік у розмірі 3360,34 грн (податкове повідомлення-рішення №47397-2407-0713 від 07.04.2021);

- за 2022 рік у розмірі 3684,00 грн (податкове повідомлення-рішення №-0713 від 15.09.2022).

Податкове повідомлення-рішення №3894-1-5433-0713 від 17.04.2020 надіслане відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 , однак повернулося до контролюючого орган без вручення адресату з відмітками органу поштового зв`язку: «неправильна адреса».

Податкове повідомлення-рішення №47397-2407-0713 від 07.04.2021 надіслане відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 , однак доказів вручення адресату чи повернення такого, податковим органом до позовної заяви не долучено.

Податкове повідомлення-рішення №-0713 від 15.09.2022 надіслане відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_2 , однак повернулося до контролюючого орган без вручення адресату з відмітками органу поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою».

В подальшому у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 нарахованого контролюючим органом податкового зобов`язання відповідачу на підставі п. 59.1 ст. 59 ПК України було виставлено податкову вимогу від 22.10.2020 №3152-13. Вказана податкова вимога була скерована контролюючим органом за адресою: АДРЕСА_2 . Однак ОСОБА_1 вручена не була та повернулася до контролюючого орган без вручення адресату з відміткою органу поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою» та «неправильно зазначена (відсутня) адреса».

З метою стягнення суми податкового зобов`язання, самостійно нарахованого контролюючим органом платнику податків за результатами проведеної податкової перевірки, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Вказане кореспондується з положенням пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Як передбачено ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Платниками плати за землю в розумінні п. 269.1 ст. 269 ПК України є, в тому числі, платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Згідно з п. 288.1 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Як передбачено п. 286.5 ст. 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Вимогами пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України встановлено обов`язок контролюючого органу самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Як передбачено п. 287.5 ст. 287 ПК України, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, спірні правовідносини виникли з приводу стягнення в судовому порядку з платника податків суми податкового боргу.

Так, пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України дає визначення поняттю «податковий борг», відповідно до якого таким є сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У справах про стягнення боргу предметом доказування мають бути обставини не стосовно законності податкового повідомлення-рішення на підставі якого здійснюється стягнення, а які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення боргу у судовому порядку, зокрема, встановлення факту його сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі, в черговості, та за рахунок платежів, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно з пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Вказане повноваження контролюючого органу кореспондується також з положеннями п. 87.11 ст. 87 ПК України.

Таким чином, як вірно зазначено судом, законодавством встановлено обов`язок контролюючого органу вчиняти дії щодо забезпечення стягнення з платника податків податкового боргу, в тому числі, шляхом звернення з відповідним позовом до суду.

Разом з тим, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Зазначене узгоджується також з встановленим нормами ст. 59 ПК України обов`язком контролюючого органу надіслати платнику податків, у якого виник податковий борг, податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відтак вірним є висновок суду, що обов`язковою передумовою для звернення контролюючого органу до суду з позовом про стягнення податкового боргу є надіслання платнику податків податкової вимоги.

Як встановлено судом, на виконання вищезазначених вимог податкового законодавства ГУ ДПС у Закарпатській області надіслало ОСОБА_1 податкову вимогу №3152-13 від 22 жовтня 2020 року. Зазначена податкова вимога була скерована на адресу: АДРЕСА_3 , та у зв`язку з не врученням адресату була повернута органом поштового зв`язку до контролюючого органу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та «неправильно зазначена (відсутня) адреса».

Судом також встановлено, що відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказане узгоджується також з наявною в особовій картці платника податків контролюючого органу інформацією стосовно реєстраційних даних ОСОБА_1 , відповідно до яких податковою адресою останньої є: АДРЕСА_3 (а.с. 5).

Окрім того, відомості щодо місця проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 , наявні також в договорі оренди землі, на підставі якого контролюючим органом й був нарахований спірний податок.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що ГУ ДПС у Закарпатській області знало про дійне місце реєстрації (проживання) ОСОБА_1 .

Незважаючи на наявні відомості щодо місця реєстрації ОСОБА_1 та неодноразове повернення як податкових повідомлень-рішень, так і податкової вимоги з підстав неправильного зазначення адреси платника податків, контролюючий орган не вчинив жодних дій, спрямованих на скерування таких за правильною адресою та належного повідомлення відповідача про необхідність сплати податкових зобов`язань.

Судом також враховано положення п. 287.5 ст. 287 ПК України, відповідно до яких обов`язок фізичної особи сплачувати плату за землю виникає протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Нормами п. 42.1 ст. 42 ПК України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Згідно п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Зазначене кореспондується з п. 6 розділу ІV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи в розумінні ст. 45 ПК України визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Колегія суддів також вважає вірним висновок суду, що в спірних правовідносинах податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 були нараховані податкові зобов`язання з орендної плати, в порядку ст. 42 ПК України скеровані не були, а тому не можуть вважатися врученими.

Суд також вірно зазначив, що контролюючий орган безумовно наділений повноваженнями щодо вчинення дій, спрямованих на стягнення з платників податків суми наявного податкового боргу. Разом з тим, реалізація зазначеного повноваження повинна здійснюватися на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України, тобто з дотриманням визначеної процедури.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що податковим органом не надані докази щодо належного надіслання за місцем проживання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення податкової вимоги, а тому позов про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у зв`язку з несплатою такої заборгованості є передчасним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.08.2018 року у справі №802/467/16-а у подібних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року у справі № 260/8179/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар