Справа № 580/3323/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року справа № 580/3323/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі-відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі-відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у переході на інший вид пенсії та її перерахунок № 24 від 08.02.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2000 по 04.09.2002;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 відповідно до ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 07.02.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача-1 із заявою щодо перерахунку пенсії та перехід на інший вид пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 24 від 08.02.2024 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії та переході на інший вид пенсії згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач відмовляючи у призначені пенсії зазначив, що згідно матеріалів пенсійної справи, індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та наданих документів страховий стаж позивача становить 29 років 2 місяці 5 днів, що є недостатнім для переведення на пенсію за віком. Позивач не погоджується з вищезазначеним рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що за результатом наданих документів встановлено, що вік позивача на момент звернення становить 55 років, страховий стаж 29 років 2 місяці 5 днів. З огляду на зазначене Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення від 08.02.2024 24 про відмову позивачу у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах за списком 2, у зв`язку з тим, що позивач не набув необхідного страхового стажу.

Від відповідача-2 також надійшов відзив, в якому зазначено, що за результатами проведеної перевірки, орган, що призначає пенсію, приймає рішення щодо наявності/відсутності підстав для зарахування періоду роботи до страхового стажу. Оскільки відсутній необхідний страховий стаж, на заяву позивача від 07.02.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення від 08.02.2024 24 про відмову позивачу у переведенні на інший вид пенсії. Зауважено, що період роботи по 31.12.1999 обчислено відповідно до записів трудової книжки. За період з 01.01.2020 по 16.02.2022 в системі персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 07.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача-1 із заявою щодо перерахунку пенсії та перехід на інший вид пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення від 08.02.2024 24 про відмову позивачу у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, у зв`язку з тим, що позивач не набув необхідного страхового стажу. Відповідач відмовляючи у призначені пенсії зазначив, що вік позивача на момент звернення становить 55 років, страховий стаж 29 років 2 місяці 5 днів. Також зауважено, що період роботи по 31.12.1999 обчислено відповідно до записів трудової книжки. За період з 01.01.2020 по 16.02.2022 в системі персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Не погоджуючись із рішенням щодо відмови в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті суд встановив наступне.

Судом встановлено, що страховий стаж позивач підтверджує записами, занесеними до трудової книжки НОМЕР_1 від 27.06.1991.

Порівняльним аналізом даних трудової книжки та періодів, які враховані органами пенсійного фонду для визначення страхового стажу встановлено, що відповідачами не враховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.2000 по 04.09.2002 рік (п.8,9 трудової книжки).

У вказаний період позивач працював на Шерловогорской ТЭЦ ОАО Читаэнерго, яка з 01.01.2000 була передана Южному предприятию электрических сетей ОАО Читаэнерго та звідки останній був звільнений 04.09.2002 за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання згідно наказу роботодавця від 25.06.2022 року.

Вказана посада відповідає переліку посад, які дають право на пенсію на пільгових умовах у відповідності до Списку №2, затвердженого постановою КМУ від 24.06.2016 №461 (розділ XIII електрослюсарі, слюсарі, електромонтери, зайняті обслуговуванням, ремонтом та монтажем котельного, турбінного (парогазотурбінного) устаткування, устаткування подавання палива і пилоприготування, а також засобів вимірювання та автоматики, що забезпечують їх роботу).

Відповідність посад, які обіймав позивач, до Списку №2 не заперечується відповідачем 2 у спірному рішенні.

Окрім цього, на запит ГУ ПФУ в Черкаській області від 08.05.2020 була отримана відповідь на запит пенсійно-соціального характеру від 13.08.2020, видана ГУ-УПФР в м.Крамнокаменское Забайкальского края. У вказаному пакеті документів міститься довідка від 28.07.2020 №433, в якій чітко зазначено та підтверджено уповноваженим представником роботодавця стаж роботи позивача з 01.01.2000 по 04.09.2002.

Не погоджуючись із рішенням щодо відмови в призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 1788-XII (далі Закону України від 05.11.1991 1788-XII), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (ст.7 Закону України від 05.11.1991 1788-XII).

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 1058-ІV (далі Закон України 1058-ІV від 09.07.2003) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст. 4 Закон України 1058-ІV від 09.07.2003).

Частиною 1 ст.114 цього Закону (в редакції на момент звернення за призначення пенсії) передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, на момент звернення за призначенням пенсії позивач, досягнувши 58-річного віку, для призначення пенсії за п.2 ст.114 Закону 1058-IV повинен був довести, що стаж його роботи є достатнім для призначення такої пенсії.

При цьому, трудова книжка, відповідно до положення ст.48 КЗпП України, ст.62 Закону 1788-XII та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 637, є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Відповідно до записів 8-9 трудової книжки НОМЕР_2 , позивач з 01.01.2022 по 04.09.2002 працював на "Шерловогорской ТЭЦ ОАО "Читаэнерго", яка з 01.01.2000 була передана "Южному предприятию электрических сетей ОАО "Читаэнерго" на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних і пильоприготувальних цехів вказаного підприємства, що підтверджується довідкою від 28.07.2020 433.

Вказана посада відповідає переліку посад, які дають право на пенсію на пільгових умовах у відповідності до списку №2, затвердженого постановою КМУ від 24.06.2016 461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", що не заперечується відповідачами.

Проте, вказаний період з 01.01.2022 по 04.09.2002 не зарахований відповідачами до страхового стажу позивача.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази підтверджують роботу позивача, зокрема, за Списком 2, що надає право на включення цих періодів роботи до стажу на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Натомість, відповідачем 2 у відзиві на позов зазначено, що період роботи по 31.12.1999 обчислено відповідно до записів трудової книжки. За період з 01.01.2020 по 16.02.2022 в системі персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків.

З цього приводу, суд зазначає, що порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону 1058-XV.

Так, абз.1 ч.1 ст.20 Закону 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до ч.2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з ч.10 вищенаведеної статті Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами ст.106 Закону 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

При вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, що викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа 208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа 688/947/17), від 30.09.2019 (справа 316/1392/16-а), від 27.05.2021 (справа 343/659/17) відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у період з 01.01.2022 по 04.09.2002 працював на "Шерловогорской ТЭЦ ОАО "Читаэнерго", яка з 01.01.2000 була передана "Южному предприятию электрических сетей ОАО "Читаэнерго" на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних і пильоприготувальних цехів вказаного підприємства, що підтверджується довідкою від 28.07.2020 433, що підтверджує роботу позивача, зокрема, за Списком №2, що надає право на включення цих періодів роботи до стажу на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд враховує, що обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладено на підприємство. Право на зарахування періоду праці особи на певному підприємстві не залежить від виконання підприємством обов`язку щодо нарахування та сплати страхових внесків.

Таким чином, дії відповідача-2 щодо не зарахування позивачу періоду роботи з 01.01.2022 по 04.09.2002 до страхового стажу є протиправними.

З огляду на вищевикладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у переході на інший вид пенсії та її перерахунок №24 від 08.02.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання, хто із відповідачів повинен прийняти рішення про перерахунок пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 44 Закону 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за 1566/11846 (далі - Порядок 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року 25-1 Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ 25-1).

Зміни, внесені до Порядку 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Враховуючи вимоги Порядку 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про перерахунок пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо призначення пенсії позивачу є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у перерахунку пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, пропорційно задоволених позовних вимог.

Інших доказів понесених судових витрат, станом на час прийняття рішення, матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 2, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у переході на інший вид пенсії та її перерахунок №24 від 08.02.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04653, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) зарахувати до страхового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період роботи з 01.01.2000 по 04.09.2002.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04653, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) призначити, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.02.2024.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04653, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА