Справа № 380/27156/23
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі відповідач, Міжрегіональне управління), в якому просить визнати протиправною та скасувати повністю постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 26.10.2023 №ЗХ/ЛВ/22158/13/09/РРО/-ФС.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 29.08.2023 по 08.09.2023 ГУ ДПС у Львівській області проведено фактичну перевірку суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства про працю та зайнятість населення за адресою здійснення господарської діяльності АДРЕСА_1 . За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 06.09.2023 №б/н, в якому зазначено про те, що реалізацію товарів позивача здійснювала продавець ОСОБА_2 , повідомлення про прийняття на роботу якої до ГУ ДПС у Львівській області станом на момент проведення перевірки не подано.

Відповідачем на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Львівській області від 07.09.2023 за порушення вимог частини 4 статті 24 КЗпП України, вимог постанови Кабінету Міністрів України №413, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 №509, прийнято постанову від 26.10.2023 №ЗХ/ЛВ/22158/13/09/РРО/-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 67 000 грн. Вказує, що позивачем було надано податковому органу наказ №2 від 25.08.2023 про прийняття на роботу ОСОБА_2 з 28.08.2023 та заяву про прийняття на роботу ОСОБА_2 від 25.08.2023, які підтверджують укладання ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 трудового договору. Зазначає, що ненадання позивачем документів щодо повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політки з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу не є підставою для накладення штрафу, оскільки абзац 2 частини 2 статті 265 КЗпП України передбачає притягнення до відповідальності за відсутність документального оформлення трудових відносин з працівником, а не за неповідомлення вказаного вище органу про його працевлаштування. Також звертає увагу, що за результатами перевірки ГУ ДПС у Львівській області складено акт від 06.09.2023 №б/н, однак спірна постанова прийнята на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Львівській області від 07.09.2023 №22158/13/09/РРО/, що свідчить про порушення відповідачем вимог Порядку №509 від 17.07.2013. Просить визнати спірну постанову протиправною та скасувати.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. За результатами перевірки ГУ ДПС у Львівській області з питань дотримання вимог законодавства про працю та зайнятість населення у ФОП ОСОБА_1 за фактичним місцем здійснення господарської діяльності АДРЕСА_1 , встановлено, що позивачем допущено ОСОБА_2 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про що складено Акт фактичної перевірки від 07.09.2023 №22158/13/09/РРО/. Зазначає, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця. Посилаючись на статтю 24 КЗпП України вказує, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Окрім того, повідомляє, що заходи щодо притягнення до відповідальності за вчинення порушення, передбаченого абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України застосовуються незалежно від факту усунення порушень, які виявлені при проведенні перевірки податковим органом. Звертає увагу суду на те, що повідомлення про прийняття працівника на роботу сформовано вже після початку проведення фактичної перевірки, що свідчить про те, що на момент проведення фактичної перевірки 29.08.2023 ФОП ОСОБА_1 не було належним чином оформлено трудові відносини з ОСОБА_2 . Тому 26.10.2023 уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління, за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Львівській області від 07.09.2023 №22158/13/09/РРО/, на ФОП ОСОБА_1 за порушення абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 67 000,00 грн. Вважаючи спірну постанову правомірною, просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 21.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідачем 24.11.2023 (вх. №90612) подано клопотання про ознайомлення із матеріалами справи.

Відповідачем 07.12.2023 подано відзив на позовну заяву (вх. №94272) та клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (вх. №94331).

Ухвалою суду від 08.12.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ГУ ДПС у Львівській області.

Позивачем 11.12.2023 (вх. №95137) подано відповідь на відзив.

ГУ ДПС у Львівській області 05.01.2024 (вх. №1264) подано пояснення щодо позову або відзиву, суть яких полягає у такому. Працівниками ГУ ДПС у Львівській області відповідно до наказу від 29.08.2023 №3208-ПП та на підставі направлень від 29.08.2023 м№6211, №6208 була проведена фактична перевірка магазину, що належить ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 07.09.2023 №22158/13/09/РРО/. В ході перевірки відібрано пояснення від ОСОБА_2 та встановлено, що така працює продавцем з 2019 року без оформлення трудового договору та без повідомлення ДПС за встановленою формою. Документів на спростування таких пояснень ФОП ОСОБА_1 до перевірки не було надано. Копії матеріалів фактичної перевірки було скеровано до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ГУ ДПС у Львівській області у період з 29.08.2023 по 06.09.2023 відповідно до направлень від 29.08.2023 № 6211, № 6208 проведено фактичну перевірку господарської одиниці - магазину ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 .

В акті (довідці) фактичної перевірки від 07.09.2023 №22158/13/09/РРО/ вказано, що реалізацію товарів у вказаному магазині здійснювала продавець ОСОБА_2 . Повідомлення на прийняття її на роботу до ГУ ДПС у Львівській області станом на 12:40 29.08.2023 подано не було.

Під час проведення перевірки у ОСОБА_2 було відібрано пояснення, відповідно до яких вона працює на посаді з 2019 року.

Відповідач листом від 25.09.2023 вих. №ЗХ/3.1/10590-23 на підставі отриманих від ГУ ДПС у Львівській області 20.09.2023 матеріалів фактичної перевірки повідомив позивача, що отримання акта перевірки територіального органу ДПС України, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю та які відповідно до пункту 2 Порядку № 509 є підставою для накладення штрафу, одночасно скерувавши рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 25.09.2023 №ЗХ/ЛВ/ДПС-22158/13/09/РРО/ НОМЕР_1 , яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 26.10.2023.

Постановою від 26.10.2023 №ЗХ/ЛВ/22158/13/09/РРО/-ФС заступником начальника Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Львівській області від 07.09.2023 №22158/13/09/РРО/, керуючись статтею 259 КЗпП України, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України, накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000, 00 грн.

Постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 26.10.2023 №ЗХ/ЛВ/22158/13/09/РРО/-ФС є предметом оскарження з підстав протиправності.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі Положення № 96).

Згідно із пунктом 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 8 цього ж Положення передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

За змістом підпунктів 6, 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що Держпраці та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.

Відповідальність за порушення законодавства про працю визначена статтею 265 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;

6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Абзацом першим постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.

Згідно з частиною першою статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України встановлено відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Таким чином, у спірних правовідносинах розмір штрафу та суб`єкт, уповноважений його накладати, прямо визначені у статтею 265 КЗпП України.

За змістом частини четвертої статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вчинення фізичною особою-підприємцем, яка використовує найману працю, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є порушенням законодавства про працю та має наслідком застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2023 № 509 затверджено Порядок накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами третьою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

- акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

- акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Тобто, акт перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є підставою накладення штрафу на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України.

Судом встановлено, що спірна постанова про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу винесена заступником начальника Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на підставі акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Львівській області, у ході якої виявлено порушення законодавства про працю.

Суть порушення законодавства про працю полягає у тому, що ФОП ОСОБА_1 допустив працівника ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушив вимоги частини четвертої статті 24 КЗпП України, вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413.

Позивач заперечує вчинення ним вказаного порушення законодавства про працю, стверджуючи про наявність наказу №2 від 25.08.2023 про прийняття ОСОБА_2 на роботу з 28.08.2023 та надіслання 29.08.2023 повідомлення про прийняття такої на роботу.

Даючи оцінку вказаним позивачем документам, суд виходить з такого.

В акті перевірки ГУ ДПС у Львівській області від 07.09.2023 №22158/13/09/ РРО/ зазначено початок перевірки 29.08.2023 о 12 год. 40 хв. і вказано, що повідомлення на прийняття ОСОБА_2 на роботу до ГУ ДПС у Львівській області станом на 12:40 29.08.2023 подано не було.

Матеріали справи містять наказ №2 від 25.08.2023, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 прийнято на роботу ОСОБА_2 на посаду продавця з 28.08.2023.

При цьому повідомлення про прийняття працівника на роботу, на яке посилається позивач, сформоване та надіслане 29.08.2023 о 20 год. 52 хв. 34 с., та прийняте о 20 год. 53 хв. 50 с. (відповідно до квитанції №1), що підтверджує відсутність такого повідомлення на дату та час проведення фактичної перевірки 29.08.2023.

Судом встановлено, що під час проведення фактичної перевірки магазину, що належить ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , запит «Про надання документів» від 29.08.2023 було вручено продавцю ОСОБА_2 , про що свідчить її підпис.

Однак документів (наказ №2 про прийняття на роботу, заява про прийняття на роботу) на які посилається позивач, контролюючому органу під час проведення перевірки не надавалось. При цьому, ОСОБА_2 надала пояснення від 29.08.2023, в яких вказала, що вона працює у ФОП ОСОБА_1 з 2019 року, що свідчить про допуск її до роботи без укладення трудового договору.

Сукупність встановлених фактичних обставин свідчить, що ОСОБА_2 була допущена без повідомлення про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Твердження позивача про те, що абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України не передбачена відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є безпідставними з огляду на таке.

Частиною 4 статті 24 КЗпП України передбачена імперативна норма, відповідно до якої працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, частиною 4 статті 24 КЗпП України встановлено дві обов`язкові умови допущення працівника до роботи, а саме:

1) укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця;

2) повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, невиконання однієї з обов`язкових умов допущення працівника до роботи є порушенням законодавства про працю, вид та розмір покарання за яке встановлено статтею 265 КЗпП України.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем виконано обов`язок доведення правомірності свого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку спірній постанові відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26.10.2023 №ЗХ/ЛВ/22158/13/09/РРО/-ФС, суд дійшов висновку, що така відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, а відповідач при прийнятті такої постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави визнання спірної постанови протиправною.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним і у його задоволенні слід відмовити повністю.

Відповідно до положень статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (пл. Міцкевича, 8, м.Львів, 79005, ) про скасування постанови, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. П. Хома