Справа № 160/10359/24
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
22.04.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кадук Вікторія Вікторівна звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 19.10.2023 року обчислити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020. 2021, 2022 роки, та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.02.2024 року зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 25.08.1980 року по 02.08.1983 року та з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 01.02.2024 року перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 25.08.1980 року по 02.08.1983 року та з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
24.04.2024 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 14.05.2024 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
13.05.2024 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому управління не погоджується із позовними вимогами, виходячи із наступного. Позивачка 13.02.2024 року звернулась до управління із заявою про перерахунок пенсії та зарахування до страхового стажу періоду навчання в Кагуальському педагогічному училищі ім. А.С. Макаренка з 01.09.1984 року по 26.06.1987 року, відповідно до диплому ЛТ № 809421 та періодів роботи з 25.08.1980 року по 02.08.1983 року, з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року в колгоспі імені XXI Партз`їзду Чимішлія Молдавської PCP відповідно до трудової книжки МОЛ № 0077364 та довідки № 02 від 16.01.2024 року, витягу із трудової книжки колгоспника, даними про роботу із кількістю відпрацьованих днів, довідкою про заробітну плату № 5 від 19.01.2024 року з нотаріально посвідченим перекладом з румунської на українську мову. В матеріалах пенсійної справи відсутні документи щодо форми навчання позивача. Період навчання перетинається з роботою в колгоспі, а Законом України Про пенсійне забезпечення' передбачено зарахування до трудового стажу часу навчання тільки на денній формі. В перекладах з румунської мови на українську про періоди роботи в колгоспі, дані в графах про встановлений мінімум трудової участі та про виконання річного мінімуму не відповідають первинним документам, переставлено місцями. З урахуванням викладеного можна дійти висновку, що відповідачем не допущено протиправних дій, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
20.05.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені з наступних підстав. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні з 17.09.2009 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення. У зв`язку з працевлаштуванням з 19.10.2016 року на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії. При обчисленні пенсії позивачу у 2009 році при призначенні пенсії за вислугу років був застосований розрахунок, встановлений Законом України 09.07.2003 року № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не Законом України «Про пенсійне забезпечення», так як Закон України 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» визначає лише умови набуття права на призначення пенсії за вислугу років. 19.10.2023 року позивачем до територіального органу Пенсійного фонду подано заяву про здійснення переведення на пенсію за віком у зв`язку з досягненням пенсійного віку. За результатами розгляду заяви від 19.10.2023 року здійснено розрахунок пенсії позивачки із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, оскільки попереднє призначення пенсії відбулося у 2009 році (з урахуванням осучаснення пенсійних виплат). Отже, враховуючи той факт, що позивач, починаючи з 2009 року стала учасником правовідносин у сфері пенсійного страхування шляхом отримання пенсії за вислугу років, яка є різновидом пенсії за віком в розумінні Закону України 09.07.2003 року № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відсутні правові підстави для здійснення перерахунку призначеної пенсії у 2023 році за нормами частини другої ст. 40 Закону України 09.07.2003 року № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 17.09.2009 отримувала пенсію за вислугу років, як працівник освіти, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
19.10.2023 року, у зв`язку з досягнення пенсійного 60 річного віку, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 19.10.2023 року позивачку переведено з пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому середньомісячний заробіток для обчислення пенсії розрахований з застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки.
13.02.2024 року позивачка звернулася через портал електронних послуг Пенсійного фонду України та засобами поштового зв`язку із заявою про перерахунок пенсії за віком з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020, 2021, 2022 роки, а також зарахування до страхового стажу певних періодів роботи.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 45 від 21.02.2024 року, прийнятим за принципом екстериторіальності, відмовлено позивачу у перерахунку пенсії. Так, у вказаному рішенні зазначено, що в матеріалах пенсійної справи відсутні документи щодо форми навчання позивача. Період навчання перетинається з роботою в колгоспі, а Законом України Про пенсійне забезпечення' передбачено зарахування до трудового стажу часу навчання тільки на денній формі. В перекладах з румунської мови на українську про періоди роботи в колгоспі, дані в графах про встановлений мінімум трудової участі та про виконання річного мінімуму не відповідають первинним документам, переставлено місцями. Вирішено відмовити ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії зміна надбавки щодо врахування періоду навчання, так як відсутня інформація про форму навчання та роботи в колгоспі.

Також листом №13862-9039/Ш-01/8-0400/24 від 06.03.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу повідомлено про відсутність підстав для застосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020, 2021, 2022 роки. У вказаному листі зазначено, що оскільки ОСОБА_1 призначалася пенсія за вислугу років у 2009 році застосовувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2020-2022 роки (12236,71 грн), при переведенні на пенсію за віком немає підстав.

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки та зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в колгоспі, звернулася за захистом своїх прав до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058).

Згідно частини першої статті 4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Щодо відмови в застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Відповідно до частини третьої 3 статті 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, вказаною нормою встановлено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 17.09.2009 отримувала пенсію за вислугу років, як працівник освіти, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 19.10.2023 року позивачку переведено з пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії розрахований з застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки.

В позовній заяві позивачка зазначає, що відповідач ототожнив пенсію, призначену позивачу за Законом №1788, з пенсією за віком відповідно до положень Закону №1058.

Проте, суд звертає увагу, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію на пільгових умовах, а призначення та обчислення пенсії проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, право позивача на пенсію визначено відповідно до п. «е» статті 55 Закону №1788 (пенсія за вислугою років) та призначено пенсію і обраховано її розмір відповідно до Закону №1058.

13.02.2024 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020, 2021, 2022 роки.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058 передбачено, що визначена частиною другою статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовуються лише у випадку переведення з одного виду пенсії на інший або призначення пенсії вперше.

Суд дійшов висновку, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені законодавством (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника).

Суд вважає за необхідне зазначити, що фактично позивачку в 2023 році переведено на пенсію того ж виду (за віком), яка вже була призначена та неодноразово перерахована.

Оскільки ОСОБА_1 призначалася пенсія за вислугу років у 2009 році при переведенні на пенсію за віком відсутні підстави застосовувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2020-2022 роки.

Аналогічні правові висновки наведено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.05.2021 року у справі №185/1473/17, від 15.05.2020 року у справі №334/13/16-а, від 27.03.2020 року у справі №335/8983/17, від 10.04.2019 року у справі №336/372/16-а.

Посилання позивача в адміністративному позові на постанови Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №876/5312/17, від 16 червня 2020 року по справі №127/7522/17, від 24.06.2021 року по справі №243/8903/16-а суд вважає безпідставним, з огляду на таке.

В наведених справах позивачам було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У подальшому, позивачів переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У цих справах суд дійшов висновку про те, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на інший вид пенсії у межах одного закону, а тому при обчисленні пенсії необхідно застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком.

Разом з тим, відповідно до проведеного аналізу наведених вище справ встановлено, що вказані обставини не стосуються позивача, бо вказані у справах пенсії призначались різними законодавчими актами, які за своїм змістом мають різні підстави та порядок призначення пенсій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач в спірних правовідносинах діяв з дотриманням норм чинного законодавства України, тому позовні вимоги в частині застосовування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2020-2022 роки задоволенню не підлягають.

Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи 25.08.1980 року по 02.08.1983 року та з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року суд зазначає наступне.

Так, у спірному рішенні №45 від 21.02.2024 року відповідач повідомив про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 25.08.1980 року по 02.08.1983 року, з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року в колгоспі імені XXI Партз`їзду Чішішлія Молдавської РСР відповідно до трудової книжки МОЛ №0077364 та довідки №02 від 16.01.2024 року, витягу із трудової книжки колгоспника, даними про роботу із кількістю відпрацьованих днів, довідкою про заробітну плату №5 від 19.01.2024 року з нотаріально посвідченим перекладом з румунської на українську мову. Підставою для відмови слугувало те, що в перекладах з румунської мови на українську про періоди роботи в колгоспі, дані в графах про встановлений мінімум трудової участі та про виконання річного мінімуму не відповідають первинним документам, переставлено місцями.

Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 року і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969 року, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Відповідно до п. 5, 6 основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані: відомості про колгоспника, відомості про членство в колгоспі, відомості про роботу, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Враховуючи, що обчислення стажу роботи селян має певні особливості, з огляду на те, що в багатьох із них праця сезонна, слід мати на увазі, що період праці в колективному господарстві після 1965 року зараховують до стажу залежно від виконання встановленого мінімуму трудової участі. Якщо, для прикладу, член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховують тільки час його роботи за фактичною тривалістю.

Тобто для розрахунку стажу за період роботи в колгоспі необхідні дані про встановлений мінімум трудоднів та про кількість фактично відпрацьованих трудоднів.

Слід зазначити, що записами № 1-5 на сторінках 2-9 трудової книжки МОЛ №0077364 разом з нотаріально посвідченим перекладом з російської та румунської мов на українську мову підтверджується, що заявник працювала:

- з 25.08.1980 року по 02.08.1983 року санітаркою в д/с№5 у колгоспі імені XXI Партз`їзду Чимішлія Молдавської PCP;

- з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року нянею, вихователем в д/с№5 у колгоспі імені XXI Партз`їзду Чимішлія Молдавської PCP.

Додатково на підтвердження цих періодів роботи позивач надала довідку №02 від 16.01.2024 року, витяг із трудової книжки колгоспника, дані про роботу із кількістю відпрацьованих днів, довідку про заробітну плату №5 від 19.01.2024 року з нотаріально посвідченим перекладом з румунської мови на українську мову.

Також трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 містить такі відомості про участь позивачки в громадському господарстві:

- у 1980 році - 91 день, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 90 днів:

- у 1981 році - 229 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 220 днів;

- у 1982 році 290 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 220 днів;

- у 1983 році - 265 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 220 днів;

- у 1984 році - 258 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 220 днів;

- у 1985 році 270 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 230 днів;

- у 1986 році - 263 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 230 днів;

- у 1987 році 250 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві «-» днів;

- 06.01.1988 року вибула з колгоспу імені XXI Партз`їзду Чимішлія Молдавської PCP.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 2 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, підписану 29.08.1995 року та ратифіковану Законом України від 29.10.1996 року № 434/96-ВР (далі Угода в галузі пенсійного забезпечення), ця Угода поширюється на державне пенсійне забезпечення громадян, яке встановлене або буде встановлене кожної з держав. Під пенсійним забезпеченням в цій Угоді маються на увазі всі види пенсій, які призначаються громадянам у відповідності із законодавством України або законодавством Республіки Молдова.

Статтею 8 Угоди в галузі пенсійного забезпечення встановлено, що при призначенні пенсії, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, обчислення трудового (страхового) стажу, накопиченого у відповідності і законодавством України і законодавством Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в дію цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, проводиться по законодавству держави, яка призначає пенсію.

Згідно зі статтею 15 Угоди в галузі пенсійного забезпечення необхідні для пенсійного забезпечення документи, які видані у встановленому порядку на території України і на території Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в силу цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, приймаються без легалізації.

З вищевикладеного слідує, що періоди роботи в Республіці Молдова зараховуються в Україні до страхового (трудового) стажу працівника відповідно до законодавства Україні, водночас документи, які видані у встановленому порядку на території Республіки Молдова, приймаються в Україні без легалізації.

Відтак у разі наявності трудової книжки страховий стаж за періоди роботи до 31.12.2003 року, у тому числі на території Республіки Молдова, встановлюється на підставі відповідних записів у ній.

До 17.08.1993 року в Україні була чинна Інструкції про порядок введення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162, дія якої також поширювалась на Республіку Молдова.

Отже, трудова книжка, яка велася на території Республіки Молдова, приймається в Україні без легалізації, і вона є належним документом про підтвердження відповідного стажу роботу.

Таким чином, пенсійний орган зобов`язаний був зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи на території Республіка Молдова на підставі його трудової книжки, яка велася в Республіці Молдова.

Водночас не відповідність довідок про періоди роботи позивача не території Республіка Молдова чинному законодавству не можуть бути самостійною підставою для відмови в зарахуванні цих періодів роботи до страхового стажу, оскільки вони підтверджуються записами трудової книжки позивача.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 45 від 21 лютого 2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 25.08.1980 року по 02.08.1983 року та з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, враховуючи наявність в матеріалах справи підтвердження виконання позивачем встановленого мінімуму трудоднів у колгоспі у колгоспі імені XXI Партз`їзду Чимішлія Молдавської PCP, суд вбачає підстави для зарахування періодів роботи 25.08.1980 року по 02.08.1983 року та з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року до страхового стажу позивачки.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 2422,40 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 1211,20 грн.

Згідно частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 45 від 21 лютого 2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 25.08.1980 року по 02.08.1983 року та з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, 36014, ) з 01.02.2024 року зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди роботи з 25.08.1980 року по 02.08.1983 року та з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, 36014, ) з 01.02.2024 року перерахувати та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 25.08.1980 року по 02.08.1983 року та з 31.08.1983 року по 06.01.1988 року, з урахуванням раніше виплачених сум

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна