Справа № 620/10031/23
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року Чернігів Справа № 620/10031/23

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:

головуючого судді Клопот С.Л.,

за участю секретаря Шевченко А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коваленка І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військова частина НОМЕР_1 та просить:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення по зверненню ОСОБА_1 від 24.04.2023 року службового розслідування по факту порушення норм статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо не переведення ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю в наслідок війни, для подальшого проходження служби за місцем його проживання м. Чернігів.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 24.04.2023 року щодо проведення службового розслідування за фактом не переведення ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю в наслідок війни, для подальшого проходження служби за місцем його проживання м. Чернігів, що передбачене статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо не переведення ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю в наслідок війни, для подальшого проходження служби за місцем проживання м. Чернігів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що не проведення по зверненню ОСОБА_1 від 24.04.2023 року службового розслідування по факту порушення норм статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо не переведення ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю в наслідок війни, для подальшого проходження служби за місцем його проживання м. Чернігів, є протиправним та порушує його права.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву, що приєднаний до матеріалів справи.

З поданих суду доказів убачається, що 24.04.2023 року ОСОБА_1 подав до відповідача звернення про проведення службового розслідування по факту порушення норм статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо не переведення ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю в наслідок війни, для подальшого проходження служби за місцем його проживання м. Чернігів.

Відповідач таке розслідування не провів, про що повідомив позивача.

Не погодившись з цим, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в період з 24.02.2022 року по момент фактичного звільнення 05.03.2023 року.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 21.12.2022 року №291 - звільнений у відставку на підставі п.п. «а» п. 2 ч.4 ст. військовий обов`язок і військову службу» «за віком».

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, а відповідно до абз. 17 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - особи з інвалідністю можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням Президентом України режиму воєнного стану від 24.02.2024 року, військові частини залученні до безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Для виконання цих завдань, військові частини мають переміститися до зони виконання таких завдань, відповідно до бойових наказів (розпоряджень). Здебільшого такі переміщення відбуваються всім особовим складом військової частини. Так як, в складі військових частин завжди є особи, які мають право на проходження служби за місцем проживання, але не виконати бойовий наказ (розпорядження) про переміщення військова частина не має права, тому дійсно, військовослужбовці, які мають право на проходження служби за місцем проживання вибувають разом з військовою частиною для виконання бойового наказу (розпорядження), тобто право таких військовослужбовців порушується, але такі військовослужбовці мають право надати на ім`я командира військової частини відношення з рапортом, для його подальшого переміщення до військової частини, яка знаходиться за місцем його проживання. Відмовити в такому клопотанні військовослужбовця командир військової частини не має права.

ОСОБА_1 було запропоновано реалізувати свої прав та звернутися з рапортом і відношенням для переведення його до іншої військової частини, для подальшого проходження служби за місцем проживання.

Позивач написав звернення на командира військової частини НОМЕР_1 з проханням свого переміщення до військової частини, яка знаходиться у місті Чернігові, жодних документів, для підтвердження свого статусу «особи з інвалідністю» позивач не надав, тому командиром військової частини НОМЕР_1 було відмовлено в переміщенні ОСОБА_1 до іншої військової частини за місцем його проживання.

Тобто позивач, своїм правом проходження служби за місцем проживання, не скористався, так як у листі, направленому у відповідь на звернення №577/в від 01.03.2023 року, було зазначено - для переміщення ОСОБА_1 для проходження служби за місцем проживання необхідно надати документи, які б підтвердили статус «особи з інвалідністю».

На момент написання звернення ОСОБА_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 07.02.2023 року, вже було винесено наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 21.12.2022 року №591 про звільнення позивача з військової служби «у зв`язку із досягненням граничного віку».

Судячи з направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби, яке позивач отримав 06.01.2023 року, позивачеві було доведено про існування наказу про звільнення його з військової служби.

Так як наказ про звільнення позивача з військової служби винесено вищим керівництвом, його виконання передбачено негайно, на скільки це можливо, без порушення прав військовослужбовців, яких даний наказ стосується.

Від так переміщення військовослужбовця ОСОБА_1 , вже після 21.12.2022 року не мало жодного сенсу, тому що військовослужбовця було звільнено з військової служби у відставку.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо не переведення ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю в наслідок війни, для подальшого проходження служби за місцем проживання м. Чернігів, суд зазначає наступне.

Після направлення позивачем заяви на ім`я командира військової частини НОМЕР_3 , військовою частиною НОМЕР_1 було проведено службову перевірку, в результаті якої встановлено, що жодного документу, який би підтвердив статус ОСОБА_1 як «особи з інвалідністю» в наявності немає, в зв`язку з чим винести наказ про переведення ОСОБА_1 для проходження служби за місцем його проживання - не має підстав. Станом на дату проведення службової перевірки ОСОБА_1 було звільнено з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_3 , тому винесення наказу про переведення до іншої військової частини військовослужбовця, який досяг граничного віку перебування на військовій службі, не мало сенсу.

Про всі рішення, прийняті в ході службової перевірки позивача було повідомлено в листі командира військової частини НОМЕР_1 №577/в від 01.03.2023 року, у зв`язку з чим призначення повторної службової перевірки (розслідування) е безпідставним.

Окремо суд зазначає, що порядок призначення та проведення службових перевірок та службових розслідувань визначений діючою нормативною базою.

У разі надходження на ім`я командира військової частини інформації про вчинення його підлеглими правопорушення, саме на цього командира покладено обов`язок призначення або службової перевірки, або службового розслідування по цьому факти.

Від так обрання форми перевірки відноситься до виключних повноважень такого командира і зобов`язання його призначити той чи інший вид перевірки є втручанням у його виключні повноваження.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 12 червня 2024 року.

Суддя підпис Сергій КЛОПОТ

Згідно з оригіналом

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Рішення суду від -10.06.2024 законної сили не набрало.

Помічник судді Оксана ПІДГОРНА

12.06.2024