Справа № 520/21071/23
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 р. №520/21071/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54020, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2 ,м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління у Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії № 19 від 21.06.2023;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди роботи протягом вересня 1980 - грудня 1998, отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з дня звернення - з 13.06.2023.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що їй протиправно відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на недостатність страхового стажу. Позивачка зазначає, що органом ПФУ протиправно та необґрунтовано, під час вирішення питання щодо призначення пенсії, відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , враховуючи те, що працівник не може бути обтяжений відповідальністю за помилки, які допущені роботодавцем під час заповнення трудової книжки. Позивачка зазначає, що нею було надано до органу ПФУ всі документи, які підтверджують факт роботи протягом спірних періодів, а відповідно такі періоди мають бути зараховані до страхового стажу. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивачка просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачам через систему "Електронний суд" та надійшла в електронний кабінет користувачів, що підтверджується електронною роздруківкою.

Представник відповідача 1 через функціонал "Електронний суд" щодо задоволення позову заперечив з підстав того, що до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи не зараховано періоди роботи з вересня 1980 грудня 1998 та отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки записи на титульній сторінці трудової книжки не засвідчені печаткою підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Вищезазначені періоди не зараховані до страхового стажу, оскільки титульна сторінка трудової книжки не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та Інструкції № 162ю.Також, для зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи згідно архівних довідок від 05.05.2023 № 149 та від 29.05.2023 № 190 встановити факт належності цих документів заявнику в судовому порядку (п. 26 Порядку № 637), оскільки прізвище, що зазначено в довідках ОСОБА_2 не відповідає прізвищу позивачки за паспортом ОСОБА_3 .

Представник відповідача 2 надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав того, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці ГУ ПФУ у Харківській області не приймалось.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.

13.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності направлено на розгляд до ГУ ПФУ у Миколаївській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Миколаївській області від 21.06.2023 № 19 встановлено, що на день звернення із заявою позивачці виповнилось 60 років, загальний страховий стаж склав 28 років 01 місяць 04 дні.

До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи з вересня 1980 грудня 1998 та отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009, що відображені у трудовій книжці НОМЕР_2 від 21.10.1980, оскільки на титульному аркуші відсутня печатка підприємства, що заповнювало трудову книжку, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Архівні довідки від 05.05.2023 № 149 та від 29.05.2023 № 190 також не можуть підтвердити наявність страхового стажу саме у позивачки, за періоди роботи з 1990- 1992, з 22.05.2000 по 10.05.2001, оскільки прізвище, що зазначено в довідках ОСОБА_2 не відповідає прізвищу Позивача за паспортом ОСОБА_3 .

Вважаючи таке рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, враховуючи поданий позивачкою весь пакет необхідних документів для призначення пенсії за віком, позивачка звернулась до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Суд зазначає, що у даному випадку трудова книжка позивачки серії НОМЕР_2 містить усі необхідні записи про роботу позивачки за періоди з вересня 1980 по грудень 1998 та отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009, зокрема містить інформацію про накази про призначення та звільнення з роботи, відтиски печаток підприємств, тощо.

Жодних зауважень щодо саме періодів трудової діяльності ГУ ПФУ у Миколаївській області під час розгляду звернення позивачки сформовано не було.

Фактично, відмова у зарахуванні періодів трудової діяльності позивачки за періоди з вересня 1980 по грудень 1998 та отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009 ґрунтується виключно на тому, що на титульному аркуші трудової книжки не міститься відтиск печатки підприємства, яке заповнювало трудову книжку.

Щодо вказаного, суд зазначає, що чинне законодавство на дату заповнення трудової книжки не передбачало обов`язкового посвідчення титульного аркушу трудової книжки печаткою.

Натомість законодавством передбачено посвідчення печаткою саме записів щодо періодів трудової діяльності робітника, і трудова книжка позивачки серії НОМЕР_2 містить відповідні записи щодо періодів роботи та відтиски печаток підприємств.

Тим більше титульний аркуш трудової книжки взагалі не містить жодних відомостей про стаж та період роботи працівника, позаяк такі відомості зазначаються в наступних її розділах, щодо правильності заповнення яких відповідачі заперечень не висловлювали.

Більш того, суд зазначає, що позивачка не може нести відповідальність за дотримання роботодавцем формальних вимог щодо заповнення трудової книжки, а відмова у зарахуванні періодів роботи з вересня 1980 по грудень 1998 та отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009 лише через помилку на титульному аркуші трудової книжки не відповідає критеріям співмірності та фактично позбавляє позивачку конституційного права на пенсійне забезпечення, врховуючи також те, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд зауважує, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивачки страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, ГУ ПФУ у Миколаївській області наділено правом отримання будь-які необхідних документів або інформації безпосередньо від підприємства, яке заповнювало трудову книжку позивача або шляхом звернення до архівних установ (у разі ліквідації такого підприємства). а не відмовляти позивачці у призначенні пенсії з вищезазначених підстав.

Відповідно до частини першої статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із частиною третьою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.

Крім того суд звертає увагу на те, що згідно із п.3.3 Порядку подання та оформлення документів, орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Згідно із п.4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що обов`язок перевірки правильності поданих документів, надання необхідних бланків, а також допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії лежить на територіальних органах ПФУ, а не на особі, яка звертається за призначенням пенсії.

Позивачка, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Відтак, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ в Миколаївській області протиправно не прийнято до уваги трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 21.10.1980 та не зараховано періоди трудової діяльності позивачки з вересня 1980 по грудень 1998 та отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009 лише через відсутність на титульному аркуші трудової книжки відтиску печатки підприємства, яке заповнювало трудову книжку, з огляду також на те, що відповідачем 1 при розгляді заяви позивачки від 13.0.2023 щодо правильності обчислення страхового стажу при призначенні пенсії за віком не надано належної оцінки записам трудової книжки позивачки, в яких відображено, власне, періоди трудового (страхового) стажу, не проаналізовано відомості трудової книжки позивачки на предмет врахування періодів її роботи позаяк оскаржувана відмова обґрунтовувалася зовсім іншими підставами (відсутність печатки на титульній сторінці трудової книжки позивача).

Тобто, в даному випадку відповідач 1 детально не аналізував можливість врахування того чи іншого періоду роботи, відображеного в записах трудової книжки позивачки, а зробив загальний висновок про неврахування наявних записів за період трудової діяльності позивачки з вересня 1980 по грудень 1998 та отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009, що в даному випадку, є безпідставним.

Стосовно посилання ГУ ПФУ у Миколаївській області у відзиві на позов на те, що позивачка наділена правом на звернення до суду з метою встановлення у судовому порядку приналежності їй правовстановлюючих документів (у даному випадку архівних довідок від 05.05.2023 № 149 та від 29.05.2023 № 190, оскільки прізвище, що зазначено в довідках ОСОБА_2 не відповідає прізвищу позивачки за паспортом ОСОБА_3 ), суд звертає увагу відповідача 1, що, по-перше, у вказаних довідках зафіксовано прізвище позивачки також і у варіації написання ОСОБА_4 (що відповідає паспортним даним позивачки), а не лише ОСОБА_2 .

При цьому, анкетні дані викладені на титульному аркуші трудовій книжці серії НОМЕР_2 заповнено тільки російською мовою та зазначено прізвище позивачки ОСОБА_4 , що збігається з таким написанням у паспорті позивачки серії НОМЕР_3 (у виконанні варіанту російською мовою).

По-друге, у відповідності п. 26 Порядку № 637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Таким чином, вимоги вказаного пункту та ініціювання особою процедури встановлення у судовому порядку факту приналежності документу, що підтверджує стаж роботи, стосується саме трудової книжки (а не уточнюючих архівних довідок, як вважає відповідач 1) як основного документу, що підтверджує трудовий стаж особи.

Поряд з цим, як зі змісту спірного рішення від 21.06.2023 № 19, так і з відзиву на позов не вбачається зауважень ГУ ПФУ у Миколаївській області щодо написання прізвища позивачки саме у трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Окрім того, згідно Порядку № 637 надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Однак, відповідачем 1 у спірному рішення не зафіксовано обставин взагалі відсутності у позивачки трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення, що, відповідно, усуває необхідність обов`язкового врахування вказаних вище уточнюючих архівних довідок.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 21.06.2023 № 19 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди її роботи в повному обсязі згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_4 від 21.10.1980 за періоди роботи з вересня 1980 по грудень 1998 та отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009.

Щодо дати, з якої позивачка має право на призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім такого випадку, зокрема, якщо пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак, з огляду на те, що періоди роботи позивачки з вересня 1980 по грудень 1998 та отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009 підтверджено належними доказами, та вказані періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки, позивачка звернулась до територіального органу пенсійного фонду у межах три місячного строку з дня досягнення 60-річного віку, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог у відповідності до ст. 9 КАС України та зобов`язати ГУ ПФУ у Миколаївській області (як територіальний орган пенсійного фонду, який за принципом екстериторіальності первинно розглянув заяву позивачки про призначення пенсії) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 15.05.2023 (наступного дня за днем досягнення 60-річного віку, а не з дня звернення 13.06.2023, як вказано у прохальній частині позовних вимог).

Вказаний спосіб захисту прав позивачки є найбільш ефективним та доцільним у даному випадку, обраний судом з метою відновлення порушених прав позивачки та сприянню уникненню повторному зверненню до суду.

Відтак, оскільки ГУ ПФУ в Харківській області у спірних правовідносинах не порушено прав та законних інтересів позивачки, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, спрямованих саме до цього суб`єкта владних повноважень.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54020, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2 ,м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 21.06.2023 № 19 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54020, ) зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди її роботи з вересня 1980 по грудень 1998 та отримання допомоги по безробіттю з 31.10.1999 по 22.05.2000, з 28.05.2001 по 24.07.2001, з 25.11.2005 по 12.04.2006, з 23.12.2008 по 07.04.2009 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_4 від 21.10.1980 та призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 14.05.2023.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко