Справа № 480/9943/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шаповал М.М.

04 червня 2024 р.Справа № 480/9943/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Солошенко Людмили Євгеніївни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, -

В с т а н о в и в:

11.09.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Солошенко Л.Є. звернулась до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 55 наказу № 24 від 25.02.2022 року (по стройовій частині) про зарахування до особового складу та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 24.02.2022 року на посаду водія першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_3 (далі в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_3 );

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу № 63-РС від 26.07.2023 року, яким звільнено з займаних посад та призначено до цього самого управління: 1. солдата ОСОБА_1 , водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони - робітником підсобним інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти 1228 інженерного батальйону, ВОС 169347А та призначення на нижчу посаду на його особисте прохання з шпк «солдат» 5 тр шпк «солдат» 1тр;

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу № 223 від 11.08.2023 року про виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 частини та всіх видів забезпечення та переведення на нове місце служби ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог представник позивача зазначає, що 24.02.2022 року, після повномасштабного вторгнення на територію нашої держави ОСОБА_1 прийшов до пункту збору мешканців м. Суми, які були готові здійснювати відсіч російської агресії, за адресою АДРЕСА_1 . Як з`ясувалось пізніше, за вказаною адресою розташовувались органи територіальної оборони м. Суми. При цьому, він не був обізнаний з військовою службою, оскільки, військову службу не проходив у зв`язку зі станом здоров`я, заяву про добровільну мобілізацію - не подавав, як і не укладав контракт на проходження військової служби. Будь-яких військових навчань та медичного огляду не проходив.

В квітні 2022 року, позивачу командуванням в/ч НОМЕР_1 був виданий військовий квиток та він продовжував залишатись у військовій частині, де і перебував включно та безперервно до 11.08.2023 року. До вказаного часу, починаючи з моменту отримання військового квитка позивач дійсно вважав, що є мобілізованим, хоча жодних мобілізаційних розпоряджень не отримував, не ознайомлювався з жодними документами щодо його мобілізації за особистим підписом, до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибував, заяву про проходження військової служби не подавав та контракту не укладав.

Крім того, протягом всього періоду перебування у в/ч НОМЕР_1 з лютого 2022 року по серпень 2023 року за бойовими розпорядженнями здійснював виїзд до різних місць Сумської області з метою несення служби. Місце перебування позивача в розташуванні військової частини є постійним.

Також представник позивача зазначає, що як вбачається з копії витягу з наказу № 24 від 25.02.2022 року ОСОБА_1 зараховано до особового складу в/ч, оскільки, він, начеб то, призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 24.02.2022 року, що не відповідає дійсності, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 не призивав його на військову службу, він не був військовослужбовцем, а також наказ № 3 від 24.02.2022 року, що виданий начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким затверджено список військовозобов`язаних, призваних на військову службу по мобілізації та направлених до в/ч НОМЕР_1 , не містить взагалі інформації про ОСОБА_1 , що підтверджується копією наказу.

Крім того, представник позивача зазначив, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - відомості про юридичну особу з кодом 5, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 , а з вказаним кодом ЄДРПОУ до даного часу себе позиціонує ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасовано в 2016 році, що підтверджується Витягом, що отриманий представником позивача в ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також представник позивача зазначає, що під час зарахування позивача до особового складу військової частини не було проведено медичний огляд, що є порушенням вимог п.1.1 Розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджено Наказом МОУ від 14.08.2008 року № 402. Крім того, із військового квитка позивача (сторінка 6) вбачається, що він 06.04.2001 року медичною комісією при Сумському ОМВК визнаний непридатним до військової служби за гр..73- в розкладу хвороб (наказ МОУ № 207). В п.26 (сторінка 13) військового квитка зазначено, позивач не має посади і військово- облікової спеціальності - без військової підготовки, обмежено здатний у воєнний час. На сторінці 22 військового квитка мається запис ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що 28.08.2009 року позивач знятий з військового обліку. Постановці на військовий облік не підлягає (наказ МОУ № 342, п.2.3 від 09.06.2006 року). Посилаючи на ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» представник позивача зазначає, що позивач може бути призваний на військову службу лише за його згодою.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов в/ч НОМЕР_1 зазначає, що 24.02.2022 року ОСОБА_1 прийшов в добровільному порядку до пункту постійної дислокації в/ч і його було внесено в наказ № 24 від 25.02.2022 року про прийняття на військову службу, фактично він вступив в ряди місцевої територіальної оборони. У зв`язку з повномасштабним вторгненням військ рф на територію України і необхідністю швидкого прийняття рішень у тому числі кадрових в перші дні війни добровольці повноцінний медичний огляд не проходили, стан придатності до служби визначався відповідно до візуального огляду добровольця і його слів про свій стан здоров`я. ОСОБА_1 склав присягу на вірність Українському народові про, що в «Списку військовозобов`язаних, які прийняли військову присягу на вірність Українському народові» у 12 рядку міститься запис «Солдат ОСОБА_1 , 1981 р.н.» навпроти якого міститься особистий підпис позивача.

Крім того, відповідач зазначив, що позивач весь період служби отримує заробітну та додаткову винагороду (бойові), так, в лютому 2022 йому було нараховано та виплачено 2489,47 грн. заробітної плати та 5357,14 грн. додаткової винагороди, з березня по квітень 2022 ОСОБА_1 за кожен місяць отримав 13941.05 грн. заробітної плати та 30000 грн. додаткової винагороди, в травні 2022 року він отримав 14181.70 грн. заробітної плати та 30000 грн. додаткової винагороди, в червні 2022 він отримав 14285.91 грн. заробітної плати та 100000 грн. додаткової винагороди і далі він отримував заробітну плату та додаткову винагороду. При цьому за весь період служби військова частина не отримувала жодного заперечення чи скарги від ОСОБА_1 . Таким чином в день отримання своєї першої заробітної плати позивач міг дізнатися про те, що він проходить військову службу і саме з того дня повинні обчислюватися строки позовної давності.

Також відповідач зазначив, що ОСОБА_1 був внесений до плану переміщення військовослужбовців відповідно до абз. 2 п. 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення). Для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов в/ч НОМЕР_2 зазначає, що до компетенції командира в/ч НОМЕР_2 належить переміщення рядового складу між військовими частинами, які знаходяться в її підпорядкуванні. При цьому, в силу вимог пункту 257 Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення. Переведення позивача для подальшого проходження служби до в/ч НОМЕР_6 , яка також знаходиться в підпорядкуванні командира в/ч НОМЕР_2 , здійснено у відповідності до пунктів 82 та 257 Положення та обумовлено службовою необхідністю документування особовим складом в/ч. Доказів наявності у позивача випадків, передбачених п. 112 Положення, при яких для переміщення на нове місце військової служби необхідна саме згода військовослужбовця матеріали справи не містять та позивачем не доведено.

Також відповідач наголосив, що до повноважень суду не належить надання оцінки доцільності переміщення військовослужбовців, тим більше під час воєнного стану в Україні.

Крім того, відповідач зазначив, що зазначене у наказі командира в/ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 26.07.20023 року № 63-РС «на особисте прохання», носить характер технічної описки, через велике навантаження у відділі персоналу штаба в/ч НОМЕР_2 , та не впливає на сутність, реалізацію та результати переміщення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 року відмовлено у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 ..

Висновок суду вмотивований тим, що починаючи з 24.02.2022 року і по теперішній час в Україні триває воєнний стан, період дії якого у розумінні Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом, що спростовує твердження позивача про відсутність у спірних відносинах особливого періоду.

Згідно з абзацом другим пункту 257 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» в редакції Указу Президента № 135/2020 від 10.04.2020 року для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Пунктом 112 Положення визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

З огляду на наведене, перевіряючи оскаржувані рішення відповідачів, суд дійшов висновку, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Солошенко Л.Є., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Аргументи, наведені представником позивача в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові.

Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не перевірялись встановлені Кодексом чинники, не були досліджені докази, а дослідження доказів відбувалось вибірково, тобто було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції не містять посилань на докази, що були надані позивачем та в повному обсязі підтверджують позовні вимоги. Розгляд справи відбувався несправедливо, упереджено, про що свідчить зазначене судом першої інстанції з приводу мотивів позивача щодо обґрунтування позовних вимог: «Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі». Також скаржник зазначає про упередженість суду, свідченням чого є викладене в рішенні суду першої інстанції, зокрема щодо повноважень т.в.о командира Ткаченка, щодо отримання позивачем заробітної плати та додаткової винагороди з перерахуванням сум грошових коштів і т.і.

Судом не застосовані норми ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з яких слід, що позивач не міг бути мобілізованим без його на те власної згоди, а такої згоди він не надавав та за станом здоров`я

Також, скаржник зазначає, що підстав вважати, що відповідач1 не був обізнаний про те, що позивач не підлягає призову немає. Адже як повідомив цей відповідач, йго було включено до спірного наказу на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 № 3 від 24.02.2022 року по мобілізації.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач добровільно прибув до військової частини і «був мобілізований», а так само зазначене, що позивач стверджував про відсутність особливого періоду, є надуманим та таким, що не досліджувалось у судовому засіданні, оскільки позивач ніколи не заявляв про відсутність особливого періоду, та зазначене судом є необґрунтованим та безпідставним, оскільки судом в порушення п. 5 ч. 4 ст. 246 КАС України, не здійснено посилання а норми права, які регулюють відповідні правовідносини, а саме норми ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач в/ч НОМЕР_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Аргументи, наведені представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач в/ч НОМЕР_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Аргументи, наведені представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно із записів військового квитка, серії НОМЕР_7 , на ім`я позивача, - 06.04.2001 року медичною комісією при Сумському ОМВК позивач ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби за гр 73-в розкладу хвороб, згідно із Положенням про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України № 2 від 04.01.1994 року, яке втратило чинність на підставі наказу МО України № 402 від 14.08.2008 року.

При цьому, як убачається із військового квитка позивача, 06.04.2001 року призивною комісією при Сумському ОМВК ОСОБА_1 зарахований в запас, категорія обліку 2, група обліку НПО, склад рядовий. Номер ВОС - 999, Код ВОС: посади 999, особливих ознак служби 000-А. Без військової підготовки, обмежено здатний у військовий час.

28.08.2009 року у військовому квітку датований запис про те, що позивач знятий з військового обліку на підставі наказу МО України № 342 від 09.06.2006 (п. 2.3) і постановці на військовий облік не підлягає.

Також у військовому квітку на ім`я позивача є відмітки про те, що 24.02.2022 року його взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 і про те, що 24.02.2022 року позивача знято з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У розділі «Службові відмітки» зазначено про те, що військовий квиток виданий взамін довідки № 2276, виданої 15.11.2001 року ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1, а.с. 25-29).

Колегія суддів зазначає, що наказ МО України № 342 від 09.06.2006 року втратив чинність відповідно до наказу МО України № 24 від 15.01.2015 року «Про внесення змін до Настанови з військового обліку прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів і матросів запасу в Збройних Силах України та інших військових формувань». Наразі (у тому числі і станом на 24.02.2022 року) діючим є наказ МО України № 402 від 14.08.2008 року, зареєстрований Мінюстом України 17.11.2008 року за № 1109/15800, «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Колегія суддів також зазначає, що запис у військовому квитку позивача, - «знятий з військового обліку згідно з наказом МО України № 342 від 09.06.2006» безумовно не означає, що позивач не підлягає призову у воєнний час, оскільки за станом здоров`я громадянин може бути непридатним до військової служби у мирний час, але обмежено придатним у воєнний стан. При цьому, колегія суддів зауважує, що останнє не означає, що громадянин не може проходити військову службу чи повинен отримати відстрочку від мобілізації, а лише свідчить про те, що деякі види служби та роботи йому протипоказані.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань (ч. 1 ст. 27 Закону).

Позивач ОСОБА_1 судам першої та апеляційної інстанцій не надав доказів про свою непридатність до військової служби (п.п. 5 п. 2.7 глави 2 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України). Колегія суддів таж зазначає, що вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , як і вимоги апеляційної скарги, не вмотивовані фактами відмови відповідачів в реалізації рапортів позивача про його направлення на проходження ВЛК для визначення стану придатності до військової служби.

Абзацом першим ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до абзацу третього ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави Законом України № 2105-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію», відповідно до якого: п. 1, - оголошується та проводиться загальна мобілізація, п. 2, - мобілізація проводиться на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, п. 3, - мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, строк проведення загальної мобілізації продовжується відповідно до Указів Президента України.

25.02.2022 року наказом (по стройовій частині) командира в/ч НОМЕР_1 № 24 солдата ОСОБА_1 , призваного 24.02.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указу Президента України від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», визнано призваним на військову службу та з 24.02.2022 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення як водія першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу першої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 13).

Під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 позивачем прийнята Військова присяга (т. 1, а.с. 76-79).

Із розділу військового квитка позивача «Відомості про дозвіл на носіння зброї» убачається, що 24.02.2022 року позивач ОСОБА_1 від командира 1 стрілецької роти отримав вогнепальну зброю.

Колегія суддів зазначає, що з фактом прийняття 24.02.2022 року Військової присяги, з виконанням вимог Стройового Статуту ЗСУ, з отриманням грошового забезпечення позивач ОСОБА_1 , що набув статус військовослужбовця, мав реальну можливість дізнатися про порушення, як він вважає, своїх прав відповідачем в/ч НОМЕР_1 (стосовно наказу від 25.02.2022 року № 24 (по стройовій частині).

Колегія суддів також зазначає, що з набранням чинності Закону України «Про основи національного спротиву» у Сумській області створена бригада ТрО (в/ч НОМЕР_3 ), а в м. Суми виконання завдання ТрО забезпечує в/ч НОМЕР_1 . Прийом бажаючих записатися до лав резервістів у військовій частині НОМЕР_1 здійснюється командуванням військової частини (Офіційний сайт Сумської міської ради: https://smr.gov.ua/en/2016-03-14-08-10-17/terytorialna-oborona/24845-pro-teritorialnu-oboronu-ta-dobrovolchi-formuvannya-teritorialnikh-gromad.html).

Колегія суддів зауважує, що військова частина (організаційно-штатна автономна, бойова, адміністративна, учбова, наукова або інша одиниця у всіх збройних організаціях держави, яка є юридичною особою з окремим законодавчим статусом), це основна військова одиниця постійної організації в збройних силах, що організаційно може входити до складу більшої військової частини або з`єднання.

Також. колегія суддів зазначає, що обидві юридичні особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 і в/ч НОМЕР_1 знаходились за однією поштовою адресою.

На виконання спільних директив, у тому числі МО України, 30.11.2020 року реформовано ІНФОРМАЦІЯ_8 та утворено на його фондах ІНФОРМАЦІЯ_9 , місцезнаходження юридичної особи залишилось без змін.

23.02.2022 року постановою Кабінету Міністрів України № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення № 154). Цією ж постановою Уряд визнав такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389 «Про затвердження Положення про військові комісаріати».

Відповідно до Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 118 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, пунктом 5 якого визначено, що присвоєння ідентифікаційних кодів з Реєстру здійснюється, зокрема, відповідними центральними органами виконавчої влади - суб`єктам, відомості про які становлять державну таємницю. Таким органам Держстат передає ідентифікаційні коди для ведення відомчого обліку. Порядок передачі ідентифікаційних кодів для присвоєння їх суб`єктам затверджується Держстатом разом з відповідними центральними органами виконавчої влади.

Інформація, що використовується для ведення відомчого обліку з включення до Єдиного державного реєстру ІНФОРМАЦІЯ_10 підпадає під дію п. 1.4.1 наказу Служби безпеки України від 23.12.2020 року № 383 «Про затвердження Зводу відомостей, що становлять державну таємницю», зареєстрованого в Мінюсті України 14.01.2021 року за № 52/35674.

Частиною четвертою ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань» унормовано, що до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 , колегія суддів надає критичну оцінку доводам позивача про те, що наслідком того, що командиром в/ч НОМЕР_1 був виданий протиправний наказ є те, що позивач, у зв`язку з не проведенням йому військово-лікарської комісії під час зарахування до військової частини та, маючи вади здоров`я, отримав ускладнення в стані свого здоров`я та перебував на лікуванні в медичному закладі протягом 2022-2023 років.

У відповідності до Положення № 154, саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки покладений обов`язок, зокрема, сприяти організації призовними комісіями проведення медичного огляду, обстеження та лікування призовників, а також організовувати з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів.

Медична документація, що надана до позовної заяви (т. 1, а.с. 30-37), посвідчує, що позивач ОСОБА_1 станом на грудень 2022 року та 2023 рік звертався до медичних закладів і проходив лікування. Разом з тим, означена медична документація не може підмінювати висновок (постанову) військово-лікарської комісії.

Колегія суддів зауважує, що позивачем ОСОБА_1 не заявлені вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_11 щодо визнання незаконними дій/рішень органу військового управління по проведенню його мобілізації. Суд апеляційної інстанції, в силу положень ст. 48 КАС України, позбавлений можливості залучення до участі у справи означений орган військового управління у якості відповідача/співвідповідача, оскільки прийняття такого рішення віднесено до виключної компетенції суду першої інстанції.

Відхиляючи доводи позивача про порушення відповідачами вимог ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», колегія суддів зазначає, що диспозиція ст. 23 означеного Закону регламентує порядок надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

В свою чергу, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації забезпечують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, тобто органи військового управління, а не військові частини.

Підпунктам 1.1, 1.4 глави 1 розділу П Положення про військово-лікарську комісію в Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України 14.08.2008 року № 402, зареєстрованим Мінюстом України 17.11.2008 року за № 1109/15800, визначено, що медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема: до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю.

Абзацами першим-третім пункту 6.1 глави 6 розділу П Положення про військово-лікарську комісію в Збройних Силах України передбачено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ІНФОРМАЦІЯ_10 , начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи представника позивача про те, що відповідачі, які прийняли рішення про зарахування ОСОБА_1 до особового складу військових частин, не провели медичний огляд позивача, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 невмотивовані фактом не розгляду відповідачами рапортів про його направлення (за станом здоров`я) на проходження ВЛК з метою визначення його придатності до військової служби у особливий період, у тому числі придатності до військової служби за військовою спеціальністю. Таким чином, якщо людина відмовляється проходити ВЛК, вона вважається повністю здоровою до того часу, коли така теза спростовується висновком (постановою) ВЛК. В свою чергу, у військових частин відсутній обов`язок направлення військовослужбовця на ВЛК при вирішенні питання про його зарахування до особового складу військової частини.

Колегія суддів вважає, що сам факт відсутність прізвища позивача ОСОБА_1 у наказі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_12 від 24.02.2022 року № 3 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» не є безумовним свідченням того, що станом на дату зарахування позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 він не мав статусу військовозобов`язаного та був непридатним до військової служби.

Судом також установлено, що наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_13 » від 26.07.2023 року № 63-РС (по особовому складу) відповідно до п.п. 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата ОСОБА_1 , водія стрілецького відділення стрілецького взводу роти НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони звільнено із займаної посади і призначено до цього управління, а саме, - робітником підсобним інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти 1228 інженерного батальйону, ВОС 169647А (т. 1, а.с. 90).

У наказі зазначено, що солдат ОСОБА_1 призначається на нижчу посаду на особисте прохання військовослужбовця з ШПК «солдат» 5 тр (тарифний розряд) на ШПК «солдат» 1 тр (т. 1, а.с. 15).

Колегія суддів зазначає, що військова частина (організаційно-штатна автономна, бойова, адміністративна, учбова, наукова або інша одиниця у всіх збройних організаціях держави, яка є юридичною особою з окремим законодавчим статусом), це основна військова одиниця постійної організації в збройних силах, що організаційно може входити до складу більшої військової частини або з`єднання.

Як убачається із Переліку штатних посад рядового, сержантського і старшинського складу та відповідних їм військових звань і тарифних розрядів посад, затвердженого наказом МО України від 07.09.2020 року № 317, відмінність посад за кодом посади 037 «водій», штатне військове звання «солдат», код 406, ВОС 790037 (п. 8.12 Переліку військово-облікових спеціальностей рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, затвердженого наказом МОУ раїни від 07.09.2020 року № 317, - спеціальності з експлуатації автомобільної техніки) та за кодом посади 647 «робітник підсобний», штатне військове звання «солдат», код 406, усі ВОС, полягає у тарифному розряді: 5/2 і, відповідно, - 1/1.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 11.08.2023 року № 223 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , водія стрілецького відділення стрілецького взводу роти НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони, з 11.08.2023 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на підставі наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_13 » від 26.07.2023 року № 63-РС (по особовому складу) (т. 1,а.с. 15). У наказі зазначено, що вислуга років солдата на 11.08.2023 року становить: календарна 1 рік 5 місяців 17 днів, пільгова 0 років 2 місяця 26 днів, загальна 1 рік 8 місяців 13 днів.

Позивач також отримав припис в/ч НОМЕР_1 за № 2/2465 відповідно до якого йому запропоновано 17.08.2023 року вибути у м. Чернігів Зональний відділ ВСП у підпорядкування командира 1228 інженерного батальйону. Строк прибуття 20.08.2023 року (т. 1, а.с. 38).

14.08.2023 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_14 з проханням провести розслідування щодо його незаконного переводу, призначення на посаду згідно підробленого документу, а саме витягу з наказу № 223 за 11.08.2023 року, виключення із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (т. 1, а.с. 40-41).

15.08.2023 року позивач звернувся із рапортом до командира в/ч НОМЕР_1 , у якому, окрім іншого, просив надати йому рапорт або копію рапорту з його власним проханням про перевід написаний ним власноруч (т. 1, а.с. 39).

З отриманням відповіді ІНФОРМАЦІЯ_14 від 04.09.2023 року № 2863 на звернення від 14.08.2023 року, 16.08.2023 року, 19.08.2023 року (т. 1, а.с. 43), 11.09.2023 року позивач звернувся до суду.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п. 1 наказу керівника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_13 » № 63-РС від 26.07.2023 року, яким звільнено солдата ОСОБА_1 , водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти 150 окремого батальйону ТО НОМЕР_5 окремої бригади ТО та призначено робітником підсобним інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти 1228 інженерного батальйону, ВОС 169347А, та про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу № 223 від 11.08.2023 року про виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення та переведення на нове місце служби ОСОБА_1 , колегія судів зазначає наступне.

Судам першої та апеляційної інстанцій відповідачами не надано рапорту позивача ОСОБА_1 про призначення його на нижчу посаду, а саме, - з штатно-посадової категорії «солдат», 5 тарифний розряд, на штатну-посадову категорію «солдат», 1 тарифний розряд.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 категорично заперечує факт подання такого рапорту, колегія суддів погоджується з твердженням про те, що означеного рапорту не існує. При цьому не виключає, що визначене у наказі від 26.07.2023 року № 63-РС (в частині, яка стосується позивача) «на особисте прохання» носить характер технічної описки.

Означеного висновку колегія суддів дійшла з огляду на визначені у наказі керівника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_13 » від 26.07.2023 року № 63-РС (по особовому складу) підстави прийняття цього наказу, а саме: п.п. 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Так, відповідно до абзацу другого п. 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення), - для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Колегія суддів зазначає, що в умовах воєнного часу, відповідно до п. 252 Положення, військовослужбовці, які переміщуються на інші посади за штатами воєнного часу, а також військовозобов`язані, приписані на посади до військових частин, та резервісти, призначені на посади до військових частин, після призову приступають до виконання обов`язків за цими посадами з моменту їх призначення наказами по стройовій частині відповідно до мобілізаційного призначення.

Частиною першою ст. 1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

При цьому, відповідно до п. 85 Положення, просування по службі військовослужбовців здійснюється за рейтинговим принципом та за умови перебування військовослужбовців у резерві або на конкурсній основі на посади науково-педагогічних (наукових) працівників та керівників закладів культури, які належать до базової мережі закладів культури загальнодержавного рівня. Порядок формування та використання резерву визначається Міністерством оборони України. Пунктом 87 Положення унормовано, що особи офіцерського складу, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у порядку просування по службі можуть бути переміщені на вищу посаду, якщо вони вислужили встановлені Міністерством оборони України строки перебування на попередній посаді.

Пунктом 112 Положення встановлено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Відхиляючи доводи представника позивача про те, що військова частина НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_3 створена для оборони території саме Сумської області та м. Суми, де поживав та проживає позивач. Переведення позивача в іншу військову частину, без врахування його стану здоров`я та без його особистої згоди, є порушенням вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, колегія суддів зазначає, що факт введення з 24.02.2022 року в державі воєнного стану та оголошення мобілізації є загальновідомим.

Судам першої та апеляційної інстанції позивач та його представник не надав жодних доказів наявності обставин, передбачених п. 112 Положення, що виключають можливість переміщення військовослужбовця ОСОБА_1 на нижчу посаду без його згоди, як-то висновок (постанова) військово-лікарської комісії або інші, передбачені означеним пунктом Положення.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи мається План переміщення осіб рядового та сержантського складу військової частини НОМЕР_1 номенклатури призначення командира військової частини НОМЕР_3 РУ Сил ТрО « ІНФОРМАЦІЯ_13 », складений в межах своїх повноважень командиром в/ч НОМЕР_1 , який погоджений командиром в/ч НОМЕР_3 , у тому числі і фактом видання наказу № 63-РС від 26.07.2023 року (т. 1, а.с. 95-96).

Оскільки доводи апеляційної скарги означених висновків не спростовують, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправним та скасування п. 1 наказу керівника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_13 » № 63-РС від 26.07.2023 року, яким звільнено солдата ОСОБА_1 , водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти 150 окремого батальйону ТО НОМЕР_5 окремої бригади ТО та призначено робітником підсобним інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти 1228 інженерного батальйону, ВОС 169347А.

Враховуючи, що пункт 1 наказу № 223 від 11.08.2023 року про виключення позивача зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення та переведення ОСОБА_1 на нове місце служби прийнятий відповідачем в/ч НОМЕР_1 на підставі (фактично на виконання) п. 1 наказу керівника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_13 » № 63-РС від 26.07.2023 року, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Порушення судом першої інстанції приписів ст. 123 КАС України, з огляду на положення ч. 2 ст. 308, ч. 3 ст. 317 КАС України, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Щодо доводів скаржника про упередженість головуючого судді по справі, колегія суддів зазначає, що за відсутності заяв позивача або представника позивача про відвід головуючому судді Шаповалу М.М., у колегії суддів відсутні підстави для застосування положень п. 1 ч. 3 ст. 317 КАС України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що факт не задоволення судом першої інстанції клопотання представника позивача про витребування у відповідачів: копії рапорту ОСОБА_1 , або іншого документу (заяви, «прохання військовослужбовця») про його звільнення з в/ч НОМЕР_1 в/ч НОМЕР_3 та призначення на нижчу посаду на особисте прохання з шпк «солдат» 5тр шпк «солдат» 1 тр; копії наказу Головнокомандувача 3бройних Сил України по особовому складу № НОМЕР_8 - РС від 03.07.2023 року, що стосується солдата ОСОБА_1 ; копії наказу начальника регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_13 » (по особовому складу) № 63-РС від 26.07.2023 року, що стосується солдата ОСОБА_1 ; інформацію та належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують надсилання в/ч НОМЕР_1 та отримання Регіональним управлінням сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_13 » рапорту, чи іншого документу ОСОБА_1 з його особистим проханням про призначення на нижчу посаду до іншої військової частини; інформації про місце знаходження Регіонального управління Сил Територіальної оборони «Північ (поштовий індекс, населений пункт, вулиця (провулок, чи ін.), номер будинку та ідентифікаційний код, що зазначений в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, якщо вказане управління має статус юридичної особи (в разі, якщо РУ Сил ТрО « ІНФОРМАЦІЯ_13 » не має статусу юридичної особи, отримати повідомлення, яким структурним підрозділом якої юридичної особи являється вказане управління); інформації про те, чи проводилось атестування військовослужбовців в особливий період у в/ч НОМЕР_1 в/ч НОМЕР_3 в порядку, визначеному МО України в зв`язку з подання документів щодо подальшого службового використання військовослужбовців, які займають посади, передбачені штатами воєнного часу, зокрема щодо ОСОБА_1 ; чи приймалось рішення МО України про переведення чи переміщення військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 в/ч НОМЕР_3 до іншого роду військ та до іншої військової частини з метою доукомплектування Збройних Сил України, зокрема щодо ОСОБА_1 , призвело до порушення судом права позивача на захист, а отримання зазначених у клопотанні документів та їх подальше дослідження судом надало б суду першої інстанції можливість постановити законне та обґрунтоване рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для врахування положень наказу МО України від 10.04.2009 року № 170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» в частині здійсненні щорічного оцінювання та періодичного атестування військовослужбовців Збройних Сил України, оскільки переміщення позивача ОСОБА_1 здійснювалось відповідачем в/ч НОМЕР_3 у відповідності до положень п.п. 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а не за результатами атестації/оцінювання.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Солощенко Л.Є., скасування судового рішення і прийняття нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно із абзацом другим ч. 2 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Підстави для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Солошенко Людмили Євгеніївни залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі складена і підписана 14 червня 2024 року.