Справа № 300/1680/24
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" червня 2024 р. справа № 300/1680/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування висновку та наказів, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування висновку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2024 про придатність до проходження військової служби, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №58 від 13.02.2024 «Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування в списки особового складу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправно прийнято висновок від 12.02.2024 про придатність до проходження військової служби, тому слід скасувати оскаржений висновок. Як наслідок, підлягають скасуванню наказ №58 від 13.02.2024 та наказ №46 від 13.02.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 у лютому 2024 здійснювалося обстеження та медичний огляд з метою визначення його придатності на військову службу під час мобілізації. По закінченню медичного огляду позивача було визнано придатним до військової служби, про що видано довідку військово-лікарської комісії від 12.02.2024 №10/28/476. Вказав, що відповідно до пункту 3.2 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402, під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей. Вважав, що зазначений висновок про визнання його придатним до військової служби є протиправним, сформованим без проведення належного медичного огляду та обстеження. Вказав, що до його обстеження не залучено лікаря-кардіолога, хоча ним подано документи, які підтверджують захворювання серця. Вважав, що оскільки висновок Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2024 про придатність до проходження військової служби підлягає скасуванню, тому слід скасувати також наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №58 від 13.02.2024 «Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» та наказ командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування його в списки особового складу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Згідно з ухвалою суду від 18.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ухвали суду від 22.03.2024 дану справу за позовом ОСОБА_1 до військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування висновку та наказів, прийнято до провадження іншим складом суду та розпочато її розгляд спочатку.
Ухвалою суду від 22.04.2024 залучено ІНФОРМАЦІЯ_3 в якості відповідача у даній справі.
Відповідач військова частина НОМЕР_1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , який призваний під час мобілізації, тому на нього розповсюджується законодавство про проходження військової служби та він повинен виконувати обов`язки військової служби. Звернув увагу, що підстави для звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При цьому, підстави для звільнення з військової служби за рішенням суду відсутні, тому просив суд у задоволенні позову відмовити.
Від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на адміністративний позов у якому зазначено, що ОСОБА_1 перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_4 , зарахований в запас, права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не мав, тому підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Вказав, що під час проведення медичного обстеження позивача враховано результати ультразвукового дослідження серця від 25.04.2014 та від 08.10.2015. Оскільки наявності будь-яких інших діагнозів, які б не були встановлені та досліджені ВЛК позивачем заявлено не було, а лікарями не встановлено, то відсутні медичні показання для проведення огляду лікарями інших спеціальностей. Звернув увагу, що оскаржувані накази як акти індивідуальної дії реалізовано їх застосуванням, а тому їх скасування не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки таке скасування не приведе до відновлення його прав. Просив суд в задоволенні позову відмовити.
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Однак, 24.05.2024 надіслав до матеріалів справи письмові докази (а.с.81-88).
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 12.02.2024 проходив медичний огляд військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Як вбачається з довідки №10/28/476 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2024 позивачу діагностовано міокардіофіброз, синусову тахікардію, пролапс МК ІІ ст., недостаність ТК ВНП з частковим порушенням функції носового дихання. На підставі статті 38-в графи II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, позивача визнано придатним до проходження військової служби (а.с.5).
При цьому, згідно з карткою обстеження та медичного огляду №10/28/476 позивач був обстежений терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, оториноларингологом, дерматологом, психіатром та стоматологом. Лікарями інших спеціальностей не обстежувався (а.с.7-8).
Надалі, згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.02.2024 №58, позивача направлено для проходження військової служби по мобілізації, який призваний на військову службу по мобілізації в складі команди № НОМЕР_3 (а.с.6).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 №46 ОСОБА_1 з 13.02.2024 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта (а.с.58).
Позивач, вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню спірні висновок та накази, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Президентом України 24 лютого 2022 року прийнято Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до пункту 1 Указу №64/2022 воєнний стан діє з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 22.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 року №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 №271/2024 було продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб та з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб відповідно.
На затвердження даних указів Верховною Радою України прийнято відповідні закони.
Крім того, Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (надалі Закон №3543-XII).
Згідно зі статтею 1 Закону №3543-XII мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Частинами 1, 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення (частина 5 статті 4 Закону №3543-XII).
Відповідно до статті 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (надалі Закон №2232-XII).
Згідно із частиною 1 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частина 3 статті 1 вказаного Закону передбачає, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ч.9 ст.1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.
Відповідно до ч.10 статті 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
На військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період у визначеному цим Законом порядку для оперативного доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань призиваються громадяни України, які уклали контракти про проходження служби у військовому резерві та/або зараховані до військового оперативного резерву (ч.10 ст.2 Закону №2232-XII).
Статтею 70 Закону №2801-ХІІ передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно з п. 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами І - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів ( п. 1.2 розділу І Положення №402).
Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово- лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до п.2.6.1 розділу І Положення №402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК високомобільних десантних військ; ВЛК військових комісаріатів; ВЛК територіального центру комплектування (далі - ВЛК ТЦК); ВЛК цивільного лікувального закладу з правами госпітальної ВЛК.
Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти) (п.1.1 розділу II Положення №402).
Приписи глави 3 розділу II Положення №420 регламентують медичний огляд військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період.
Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів (п.3.1).
Військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери запасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призначення.
Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.
Суд зазначає, що законодавством регламентовано чітку процедуру проведення військово-лікарської експертизи, яка передбачає здійснення медичного огляду особи відповідними лікарями за загальним переліком та лікарями інших спеціальностей за наявності медичних показань.
Разом з тим системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що такий медичний огляд повинен здійснюватися за методом індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби, тобто з урахуванням усіх медичних показників щодо стану здоров`я особи.
Так, ОСОБА_1 у позові просить суд скасувати, зокрема постанову ВЛК про його придатність до військової служби, оскільки вважає, що до його медичного обстеження необхідно було залучити лікаря-кардіолога у зв`язку із наявними у позивача захворюваннями серця.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Водночас, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі №806/526/16 зауважив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Разом з цим, суд приймає до уваги те, що 12.02.2024 під час військово-лікарської експертизи позивач не обстежувався лікарем-кардіологом, хоча ним подано результати ультразвукового дослідження серця від 25.04.2014 та від 08.10.2015, згідно з якими у позивача присутні ознаки міокардитичного кардіосклерозу, пролапсу ІІ ст., екстрасистолії.
При цьому, як у довідці військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №10/28/476 від 12.02.2024, так і в картці обстеження та медичного огляду №10/28/476 від 12.02.2024 позивачу діагностовано міокардіофіброз, синусову тахікардію, пролапс МК ІІ ст.
Як вбачається з картки обстеження та медичного огляду позивача №10/28/476 від 12.02.2024 вказані діагнози були діагностовано терапевтом, у графі якого міститься запис «придатний на підставі статті 38-в». Ця картка обстеження та медичного огляду містить підпис та штамп (печатку) лікаря.
Суд зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 року №117 затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників охорони здоров`я (надалі ДКХП №117), який розроблено з урахуванням змін державних стандартів щодо класифікації професій та чинної номенклатури посад медичних працівників системи Міністерства охорони здоров`я України.
Так, згідно з пунктом 78 ДКХП №117 лікар-терапевт керується чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, то визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію терапевтичної допомоги. Застосовує сучасні методи профілактики, діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризації хворих терапевтичного профілю. Надає швидку та невідкладну медичну допомогу. Проводить трансфузійну терапію та здійснює нагляд за серйозними несприятливими випадками та реакціями, під час або після трансфузії, надає кваліфіковану допомогу при виникненні серйозних несприятливих реакцій. Здійснює нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів. Проводить консультації за направленнями лікарів інших спеціальностей. Бере участь в проведенні протиепідемічних заходів в разі виникнення осередку інфекції.
Лікар-терапевт, серед іншого, повинен знати: професійну діяльність, права та обов`язки лікаря-терапевта; організацію терапевтичної допомоги; організацію роботи лікарсько-консультативної та медико-соціальної експертної комісій; основи нормальної та патологічної анатомії, фізіології, кровотворення та гемостазу, водно-електролітного обміну, імунології та фармакології; клініку, сучасні методи профілактики, діагностики, лікування та реабілітації внутрішніх захворювань; суб`єктивні, об`єктивні та спеціальні методи обстеження, аналіз їх результатів; сучасну класифікацію хвороб внутрішніх органів; клініку і діагностику інфекційних захворювань та «гострого живота»; основи трансфузійної терапії, зокрема особливості трансфузіологічної тактики при масивних кровотечах та захворюваннях терапевтичного профілю.
Водночас, відповідно до пункту 27 ДКХП №117 лікар-кардіолог керується чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію системи кардіологічної допомоги населенню. Надає спеціалізовану медичну допомогу хворим кардіологічного профілю, у тому числі ургентну. Застосовує сучасні методи профілактики, діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризації. Здійснює нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів. Проводить консультації за направленнями інших спеціалістів. Виявляє та аналізує причини розбіжностей зроблених висновків з результатами інших діагностичних, клінічних та морфологічних досліджень. Бере участь у проведенні клінічних та клініко-патологоанатомічних конференцій тощо.
Лікар-кардіолог, серед іншого, повинен знати: права, обов`язки та відповідальність лікаря-кардіолога; основи норми і патології анатомії та фізіології органів і систем людини, водно-електролітного обміну, кислотно-основної рівноваги, гемостазу; патогенез захворювань серцево-судинної системи; клініку, діагностику, диференційну діагностику, методи лікування, реабілітацію та експертизу непрацездатності при кардіологічних захворюваннях; загальні і спеціальні методи обстеження в кардіології; основи фармакотерапії в кардіологічній практиці; показання і протипоказання до санаторно-курортного лікування; сучасну класифікацію кардіологічних захворювань; основи раціонального харчування та принципи дієтотерапії хворих на серцево-судинні захворювання; організацію роботи лікарсько-консультативної та медико-соціальної експертної комісій; показання та протипоказання до проведення перкутанних коронарних втручань, а також операцій на серці та магістральних судинах; профілактику та лікування невідкладних станів.
З огляду на наведене суд зазначає, що саме лікар-кардіолог володіє професійними навиками щодо загальних і спеціальних методів обстеження в кардіології та класифікації кардіологічних захворювань, тобто є більш кваліфікованим фахівцем у кардіології, що охоплює широкий спектр станів, від ішемічної хвороби серця та серцевої недостатності до аритмій і захворювань клапанів серця, на відміну від лікаря-терапевта.
В той же час, як встановлено судом та не заперечується сторонами, під час медичного обстеження ВЛК огляд позивача лікарем-кардіологом не здійснено, для проведення огляду вказаним лікарем не направлено, хоча необхідність в огляді та обстеженні позивача лікарем-кардіологом була.
Таким чином, військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 в порушення вимог пункту 3.2 глави 3 розділу II Положення №420 не забезпечено огляд позивача лікарем-кардіологом, який за медичними показаннями потребував такого обстеження.
Наведене, на переконання суду свідчить про те, що відповідачем здійснено порушення процедури проведення медичного огляду ОСОБА_1 .
Враховуючи вищезазначене, висновок військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2024 у формі довідки ВЛК №10/28/476, прийнятий відповідачем без урахування усіх передбачених Положенням №420 обставин, які характеризують стан здоров`я позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно позову в частині скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №58 від 13.02.2024 «Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 №46 про зарахування ОСОБА_1 в списки особового складу частини, суд зазначає наступне.
Приписами пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) встановлено, що громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку.
Частина третя статті 24 Закону №2232-ХІІ передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення №1153/2008.
Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби.
Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Суд зазначає, що серед таких підстав відсутнє скасування наказу щодо зарахування у списки частини.
Водночас, суд вважає, що оскаржувані накази є актами індивідуальної дії, тобто актами одноразового застосування, станом на час вирішення справи такі вичерпали свою дію внаслідок мобілізації позивача та зарахування його до списку особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Після видання спірних наказів виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням №1153/2008. Даними актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказів про призов та про призначення до військової частини. Ці накази вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача.
Суд наголошує, що аналіз наведених вище законодавчих і підзаконних актів свідчить про те, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та державу) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.
У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності.
Зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 12.05.2021 у справі №9901/286/19, від 08.09.2021 у справі №816/228/17, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в рішеннях від 14.07.2021 у справі №9901/96/21, від 27.10.2022 у справі №П/9901/97/21.
Враховуючи правові висновки Верховного Суду, які викладені у зазначених постановах, суд зазначає, що скасування після їх реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваних позивачем актів індивідуальної дії про його мобілізацію та зарахування до списків особового складу військової частини порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.
За змістом зазначених юридичних принципів процесуальної економії та стадійності захисту права застосований спосіб захисту має призвести до відновлення порушеного права, однак оскаржувані накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №58 від 13.02.2024 та командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 №46 вичерпали свою дію та втратили юридичне значення, оскільки позивач мобілізований та продовжує перебувати на військовій службі та, як вже зазначено судом вище, скасування таких наказів не тягне за собою припинення проходження військової служби позивачем.
Водночас, суд зазначає, що, видаючи оскаржуваний наказ військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 №46 щодо зарахування в її списки та прийняття на посаду, уповноважена особа військової частини об`єктивно виходила з того, що направляючи ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснені всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, звільняючих позивача від призову на військову службу.
Відповідна військова частина НОМЕР_1 не мала права не зарахувати позивача до списків особового складу, адже мала беззаперечні правові підстави для видання оскаржуваного позивачем наказу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що спірні накази про призов позивача по мобілізації та про зарахування його до списків особового складу військової частини, як акти індивідуальної дії, реалізовано їх застосуванням, а тому їх оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки скасування наказів не може привести до відновлення порушеного права.
Враховуючи наведене суд вважає, що підстави для скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №58 від 13.02.2024 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 №46 відсутні, а тому відсутні підстави для задоволення позову у даній частині.
Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
Порядок медичного огляду військовослужбовців встановлений главою 6 розділу II Положення №420.
Відповідно до п.6.1 глави 6 розділу II Положення №420 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 , начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.
Згідно з пунктом 6.6 глави 6 розділу II Положення №420 військовослужбовці оглядаються ВЛК у закладах охорони здоров`я (установах) за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.
Враховуючи встановлення судом протиправності висновку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2024 (довідка ВЛК №10/28/476), суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (як військової частини в якій проходить військову службу позивач) направити ОСОБА_1 на медичний огляд у відповідний заклад охорони здоров`я за територіальним принципом, з метою визначення його ступеня придатності до військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Підсумовуючи наведене вище позов ОСОБА_1 до військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування висновку та наказів підлягає до часткового задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати висновок військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2024 у формі довідки військово-лікарської комісії №10/28/476 про придатність до військової служби ОСОБА_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , Львівська область) направити на медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) у відповідний заклад охорони здоров`я за територіальним принципом, з метою визначення його ступеня придатності до військової служби, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
В задоволенні решти позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.