Справа № 320/14570/24
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 року м.Київ справа №320/14570/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській облісті (, вул.Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська обл., 08500) щодо зменшення індивідуального коефіцієнта заробітної плати в розмірі з 4,81076 до 2,73426 під час перерахунку пенсії від 21.12.2017 року ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на виконання Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №761/12271/18 .

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням фактично виплачених сум ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 21.12.2017 з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати 4,81076, застосовуючи коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та які застосовуються для обчислення пенсії згідно з розрозрахунком заробітньої плати відповідно до розпорядження про проведення перерахунку пенсії за заявою від 15.12.2017 року, (постанова КМУ від 20.02.2019 № 124 зі змінами), із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% в тому числі враховуючи додатковий стаж згідно Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2019 у справі № 761/12271/18.

3. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській облісті (, вул.Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська обл., 08500) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) різницю між фактично виплаченими сумами пенсії з 01.12.2017 року до моменту прийняття рішення у справі.

4. Судові витрати покласти на відповідача.

5. На підставі ч. 1 ст. 382 КАС України зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, вул.Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська обл., 08500) подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

Станом на 13.06.2024 року від відповідача відзиву не надходило. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши обставини справи судом було встановлено наступне.

Позивачу призначено пенсію з 12.06.2017 з урахуванням заробітної плати за період страхового стажу з 01.11.2008 по 31.07.2017. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати склав 2,73426.

27.11.2017 між позивачем та Головним управлінням ДФС у м. Києві укладено договір про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування N 146 (за період з 01.01.2004 по 31.12.2008), відповідно до підпунктів 3.1 - 3.3 пункту 3 якого позивач має здійснити доплату за період з 01.01.2004 по 31.12.2008 протягом 10 календарних днів з моменту підписання Договору. 27.11.2017 позивачем здійснено платіж у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування на підставі договору про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування N 146 (за період з 01.01.2004 по 31.12.2008) у сумі 80 000,00 грн.

08.12.2017 позивач подав до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві звіт про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати до органів доходів і зборів за формою № Д6.

В подальшому, 15.12.2017 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням періоду стажу та заробітної плати за період з 01.01.2004 по 31.10.2008 відповідно до договору про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування № 146 від 27.11.2017.

На підставі заяви позивача від 15.12.2017, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, згідно з розпорядженням від 19.12.2017 N 86882, здійснило з 01.12.2017 перерахунок пенсії позивача. Розмір пенсії визначено з урахуванням періоду страхового стажу з 01.01.2004 по 31.07.2017. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача склав 4,81076. Розмір пенсії склав 5120,55 грн. (заробітна плата, з якої обчислюється пенсія 18 109,62 х коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи 0,31417) х відсоток для обчислення пенсії 90).

У свою чергу, розмір заробітної плати, з якої обчислюється пенсія - 18 109,62 грн. обчислено наступним чином: середня заробітна плата (дохід) в Україні за три роки 3764,40 х індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 4,81076.

В подальшому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №761/12271/18 зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 %, починаючи з 21.12.2017.

Відповідно до рішення про перерахунок пенсії від 11.12.2019 №23, на виконання рішення суду від 17.09.2019 у справі №761/12271/18, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснило перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки страхового стажу 1,35 % з 21.12.2017.

Листом від 31.12.2020 року №32828-30930/П-03/8-2800/20 (далі - лист) Пенсійний фонд України зазначив, що під час виконання рішення суду спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві встановлено нібито помилку в частині обчислення коефіцієнта заробітньої плати, допущену при проведенні перерахунку пенсії з 01.12.2017 року (не вірно зазначено середню заробітну плату (дохід) в Україні за період з січня 2004 року по жовтень 2008 року та за грудень 2008 року), то начебто призвело до виплати пенсії у завищеному розмірі. Матеріали пенсійної справи начебто приведено у відповідність.

При перерахунку пенсії позивача від 01.12.2017 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві розраховано коефіцієнт заробітної плати позивача за кожен місяць страхового стажу з 01.01.2004 по 31.10.2008 та за грудень 2008 шляхом ділення суми заробітної плати позивача за місяць, за який розраховується коефіцієнт на середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць, за який розраховується коефіцієнт.

Разом з тим, при перерахунку пенсії на виконання рішення суду у справі № 761/12271/18, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві розраховано коефіцієнт заробітної плати за кожен місяць страхового стажу з 01.01.2004 по 31.10.2008 та за грудень 2008 шляхом ділення суми заробітної плати позивача за місяць, за який розраховується коефіцієнт на 6598,71 грн.

Згідно листа, розмір пенсії ОСОБА_2 обчислено за період з 01.11.2008 року, з індивідуальним коефіцієнтом по заробітній платі, що становить 2,73426.

Отже, за результатом перерахунку пенсії позивача на підставі рішення суду у справі №761/12271/18 після виправлення помилки (як вважає відповідач), допущеної працівниками Пенсійного фонду, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати зменшився з 4,81076 до 2,73426, разом з ним істотно зменшився і розмір пенсії Позивача.

Тобто, впродовж довгого періоду з 01.12.2017 року до моменту виконання рішення суду (рішення про перерахунок пенсії від 11.12.2019 №23, на виконання рішення суду від 17.09.2019 у справі №761/12271/18) ОСОБА_3 оримував пенсію з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати в розмірі з 4,81076, після чого вона була неправомірно ісотно зменшена та розраховувалась з урахуванням індивідуального коефіцієнту по заробітній платі, що становить 2,73426.

Право позивача отримувати пенсію із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, починаючи з 21.12.2017 підтверджено рішенням Оркужного адміністративного суду м. Києва в справі 761/12271/18.

Отже такі обставини не підлгягають доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України.

Таким чином, предметом розгляду є дії відповідача щодо зменшення індивідуального коефіцієнта заробітної плати в розмірі з 4,81076 до 2,73426 під час перерахунку пенсії від 21.12.2017 року.

Правова позиція суду.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до абзацу п`ятого підпункту 6 пункту 4, пунктів 9, 10 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 Пенсійний фонд України у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає акти організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.1 1.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-ХІІ за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Виправлення власної помилки Пенсійний фонду України неправомірним зменшенням індивідуального коефіцієнту заробітної плати Позивача з 4,81076 до 2,73426 призвело до зменшення виплат, що в своїй природі призвело до звуження та грубого порушення прав Позивача, гарантованих Конституцією України та нормами міжнародного npaва

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічна правова позиція також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Як зазначив Європейський суд у справі van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ( "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" , заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (" Онер`їлдіз проти Туреччини", пункт 128, та "Беєлер проти Італії", пункт 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).

Особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

У рішенні від 24.06.03 у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Належне урядування - це одна з трьох основних концепцій (поряд із традиційним врядуванням та новим державним врядуванням) концепцій управління у публічному секторі. Під «врахуванням» розуміється процес прийняття та реалізації певних рішень.

У п.71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Разом з тим, потреба виправити допущену в минулому помилку не повинна непропорційним чином утручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, пункт 67).

Отже, зменшення індивідуального коефіцієнта заробітної плати в розмірі з 4,81076 до 2,73426 під час перерахунку пенсії Позивача (рішення про перерахунок пенсії від 11.12.2019 №23, на виконання рішення суду від 17.09.2019 у справі №761/12271/18) порушує права позивача, оскільки позивач почав отримувати пенсію у значно меншому розмірі.

Суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо зобов`язання відповідача надіслати звіт про виконання рішення з огляду на таке.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами. Таким чином, застосування судового контролю можливе лише на стадії виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Позивача звільнено від слати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській облісті (, вул.Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська обл., 08500) щодо зменшення індивідуального коефіцієнта заробітної плати в розмірі з 4,81076 до 2,73426 під час перерахунку пенсії від 21.12.2017 року ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на виконання Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №761/12271/18 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням фактично виплачених сум ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 21.12.2017 з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати 4,81076, застосовуючи коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та які застосовуються для обчислення пенсії згідно з розрозрахунком заробітньої плати відповідно до розпорядження про проведення перерахунку пенсії за заявою від 15.12.2017 року, (постанова КМУ від 20.02.2019 № 124 зі змінами), із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% в тому числі враховуючи додатковий стаж згідно Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2019 у справі № 761/12271/18.

4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській облісті (, вул.Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська обл., 08500) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) різницю між фактично виплаченими сумами пенсії з 01.12.2017 року до моменту прийняття рішення у справі.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.