Справа № 300/8917/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Біньковська Н.В.

12 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/8917/23 пров. № А/857/10785/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі № 300/8917/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2023р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до командира Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 , у якому просив суд:

- визнати протиправними дії Командира Військової частини НОМЕР_1 щодо не видання наказу про звільнення за сімейними обставинами;

- зобов`язати Командира Військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, як особи, в якої перебуває на утриманні троє дітей.

Рішенням Івано -Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2024р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішеннями, апелянт Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Просить суд, Рішення Івано -Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2024р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 з 24.02.2023р. проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_2 .

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 01.02.2023р. видно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 01.02.2023р.

У вказаному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 - від 01.08.2023р.

Відповідно до свідоцтва про народження від 18.05.2015р. серії НОМЕР_5 , видно, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 . У графі "батьки" зазначено: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 .

В свідоцтві про народження від 24.11.2017р. серії НОМЕР_6 зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 . У графі "батьки" зазначено: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 .

В нотаріально засвідчених заявах від 22.08.2023р. та 04.09.2023р., адресованих командиру Військової частини НОМЕР_2 , видно, що ОСОБА_2 підтверджує, що ОСОБА_1 проживає разом із нею однією сім`єю та виховує і утримує трьох неповнолітніх дітей, одна з яких народжена в шлюбі із ОСОБА_1 , а двоє інших дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_6 народжені ОСОБА_2 як одинокою матір`ю. Аліментів на утримання неповнолітніх діте ОСОБА_4 , ОСОБА_6 від їхнього біологічного батька ОСОБА_5 не отримує. Місце перебування їх біологічного батька невідоме.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2023р. в цивільній справі №338/1006/23, яке набрало законної сили 16.10.2023р., ОСОБА_1 оголошено усиновлювачем неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З посвідчення багатодітної родини серії НОМЕР_7 від 04.08.2023р. видно що ОСОБА_1 має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

01.01.2023р. позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 із рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення із військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"(через такі сімейні обставини або інші поважні причини - у зв`язку із наявністю у військовослужбовця на утриманні трьох неповнолітніх дітей, віком до 18 років). До рапорту позивач долучив заяву, копію посвідчення, копії свідоцтва про одруження, копію свідоцтва про народження дітей, судове рішення.)

Командир військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з поданням від 01.11.2023р. № 02/01/1402 про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби в запас на підстав п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини - у зв`язку із наявністю у військовослужбовця на утриманні трьох неповнолітніх дітей, віком до 18 років) та долучив додатки на 21 аркуші та надіслав для розгляду вищевказаний рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби

Однак, із змісту письмової відповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2023р. №9391 видно, що вищевказане подання від 01.11.2023р. №02/01/1402 про звільнення військовослужбовця із клопотанням про звільнення із військової служби не затверджене та повернуте, оскільки старший солдат ОСОБА_1 на утриманні у шлюбі має одну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Інші діти, які народжені у позашлюбних відносинах: ОСОБА_6 , 2017 року народження, ОСОБА_4 , 2015 року народження, є дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_2

ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

ч.ч.1, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В п.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені наступні види військової служби:

-строкова військова служба;

-військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

-військова служба за контрактом осіб рядового складу;

-військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

-військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

-військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

-військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

-військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні»(затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022р.) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи в суді апеляційної інстанції строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зокрема, відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

ст.7 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р. затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення), яке визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно п.233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

-підстави звільнення з військової служби;

-думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

-районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністра Оборони України від 10.04.2009р. №170, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 1905.2009р. № 438/16454, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. (далі Інструкція).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (п.1.1 Інструкції).

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13. п.14.10 Інструкції).

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.

Із змісту абз.1, 2 п.12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі - Положення №1153/2008) встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

В п.233 Положення №1153/2008 видно, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно абз.2 п.14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена Наказом Міністра Оборони України 10.04.2009р. №170 (надалі - Інструкція №170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема, відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами, зокрема: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено п.п."г" п.1, п.2 ч. 4, п.п."ґ" п.2 ч.5, п.п."г" п.2 ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Відповідно до ч. 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків встановлено у ст.ст.14, 15 СК України.

В ст.207 СК України видно, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст.282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

ст. 232 СК України визначає правові наслідки усиновлення.

Так, згідно ч.ч.1, 3, 4 - 5 вказаної статті з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка.

З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

ст.141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись. Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини.

Отже, усиновлення позивачем неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі вищевказаного судового рішення, надало йому права та обов`язки щодо цих дітей у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини.

При розгляді цивільної справи №338/1006/23 Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2023р. встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали у фактичних шлюбних стосунках з грудня 2020 року, а зареєстрували шлюб 01.02.2023р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №166. Дружина заявника має дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявник встановив з дітьми дружини психологічний контакт та дружні стосунки, діти ставляться до нього як до батька. ОСОБА_1 з дружиною та дітьми проживають в будинку з усіма зручностями, заявник бажає та спроможний оточити дітей дружини батьківською любов`ю, турботою та ласкою, створив для них гармонійні умови життя, забезпечив необхідний рівень розвитку та освіти.

З висновку Івано-Франківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області - Івано-Франківської районної військової адміністрації від 07 липня 2023 року № 289/01-47/085 видно, що усиновлення заявником ОСОБА_1 дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнано доцільним і таким, що відповідатиме інтересам дітей.

ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки ОСОБА_1 є багатодітним батьком та має на утриманні трьох дітей віком до 18 років, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для його звільнення з військової служби за п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу»,( через такі сімейні обставини або інші поважні причини - у зв`язку із наявністю у військовослужбовця на утриманні трьох неповнолітніх дітей, віком до 18 років).

ч.4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що наявні підстави для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Військової частини НОМЕР_1 діяв не у спосіб, передбаченими Конституцією та законами України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі № 300/8917/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 12.06.2024р.