Справа № 520/36756/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 р. Справа № 520/36756/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024, м. Харків, повний текст складено 06.03.24 по справі № 520/36756/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової винагороди в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 30.06.2022 по 13.10.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 30.06.2022 по 13.10.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 з урахуванням виплачених сум за періоди стаціонарного лікування: -30.06.2022-12.07.2022 ВМКЦ ПнР; - 12.07.2022-28.10.2022 Національний ВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь», м. Київ; -28.10.2022-03.11.2022 Український державний медико-соціальний центр ветеранів війни; -03.11.2022-23.11.2022 Національний ВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь», м. Київ; - 24.11.2022-01.12.2022 ВМКЦ ЗР; -01.12.2022-09.01.2023 - КНП «ЦМКЛ» м. Ужгород; -11.01.2023-22.09.2023 стаціонарне лікування та реабілітація у Латвії; -23.09.2023-13.10.2023 ВМКЦ ЗР; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 24.02.2022 по 31.12.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум; зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2023 по 31.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової винагороди в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 30.06.2022 по 13.10.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 30.06.2022 по 13.10.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 з урахуванням виплачених сум за періоди стаціонарного лікування: -30.06.2022-12.07.2022 ВМКЦ ПнР; - 12.07.2022-28.10.2022 Національний ВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь», м. Київ; 28.10.2022-03.11.2022 Український державний медико-соціальний центр ветеранів війни; 03.11.2022-23.11.2022 Національний ВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь», м. Київ; 24.11.2022-01.12.2022 ВМКЦ ЗР; 01.12.2022-09.01.2023 - КНП «ЦМКЛ» м. Ужгород; 11.01.2023-22.09.2023 стаціонарне лікування та реабілітація у Латвії; 23.09.2023-13.10.2023 ВМКЦ ЗР.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Зобов`язано відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 24.02.2022 по 31.12.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2023 по 31.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №168 від 30.06.2022 ОСОБА_1 відправлений на лікування до військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1552 від 05.07.2022 ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. за період з 01.06.2022 до 29.06.2022 та збільшену до 30 000 грн. в розрахунку на місяць за 30.06.2022. В подальшому, враховуючи відсутність висновків ВЛК про тяжкість поранення, наказами командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 виплачувалась додаткова винагорода, збільшена до 30 000 грн. в розрахунку на місяць в період з 01.07.2022 до 31.01.2023. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №248 від 16.09.2022 ОСОБА_1 у зв`язку з тривалим перебуванням на лікуванні зарахований у розпорядження командира. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №315 від 03.11.2023 ОСОБА_1 прибув з військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та приступив до виконання службових обов`язків. Відповідач зазначає також, що жодне з рішень суду, в тому числі Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам звільнених з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», не відміняє законодавчо встановленої вимоги щодо застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, як базового при нарахуванні та виплаті посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, встановленої спеціальним нормативно правовим актом - Постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.07.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». На думку відповідача, безспірною є правомірність застосування відповідачем при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням Позивачу такого показника, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом саме на 1 січня 2018 року. Зазначив також, що нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу проведена у відповідності до вимог чинного законодавства

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався. На мбезспірною є правомірність застосуванУ відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 27.02.2022 по 03.11.2023.

Відповідно до Свідоцтва про хворобу №2338/1 від 02.10.2023, виданого ВМКЦ ЗР, 12.10.2023 затвердженого 16 Регіональною комісією, ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців. (а.с. 11 зворотній бік-13).

Відповідно до довідки №27/1176 від 26.07.2022 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) старший солдат ОСОБА_1 30.06.2022 отримав поєданне вогнепальне осколкове поранення шиї, грудей, тазу, кінцівок. Сліпе поранення м`яких тканин шиї з наявністю стороннього тіла (металевого осколку). Множинні дотичні поранення передньої стінки грудної клітки зліва. Проникаюче поранення тазу. За обставин: 30.06.2022 року близько 10.15 год. в ході виконання бойового завдання у складі підрозділу в районі населеного пункту Замулівка Харківської області, внаслідок артилерійського обстрілу позицій зі сторони збройних сил Російської Федерації. Поранення отримане під час проходження служби з захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, в зоні ведення бойових дій. Не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушень, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Тілесні ушкодження не спричинені собі навмисно. Підстава: наказ командира (начальника) військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 №1128. (а.с. 11)

У зв`язку з отриманим пораненням позивач перебував на лікуванні, а саме:

- Відповідно до перевідного епікризу із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №7195 (за формою №027/о) ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 30.06.2022 по 12.07.2022 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону. Також зазначено, що на момент виписки загальний стан хворого ближче до середнього ступеню важкості.Гемодинаміка стабільна без застосування міметиків. Дихання через трахеостому без інсуфляції кисню. Для подальшого лікування переведений до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13 зворотній бік- 14);

- відповідно до Виписного епікризу №8978, старший солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в НВМКЦ "ГВКГ" з 12.07.2022 по 28.10.2022. Рішенням ВЛК травматологічного профілю від 28.10.2022 №374г, на підставі ст. 81 гр. ІІ Розкладу хвороб (наказу Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року) потребує продовження терміну лікування на 4 (чотири) місяці. Хворий оглянутий консиліумом фахівців МОЗ, запланований на реабілітаційне лікування за кордоном. Повідомлено командира в/ч НОМЕР_1 про виписку зі стаціонарного лікування та перевід в інший лікувальний заклад, про рішення ВЛК від 28.10.2022. (а.с. 14 зворотній бік- 17 зворотній бік);

- відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2902, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Україніському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни в хірургічному відділенні з ортопедо-травматологічними ліжками з 28.10.2022 по 03.11.2022. Для подальшого лікування переводиться в Головний клінічний госпіталь МО України. Також видано довідку про непрацездатність №253 з 28.10.2022 по 03.11.2022. (а.с.18);

- відповідно до виписного епікризу №14436, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в Національному військово-медичному клінічному центрі "Головний військовий клінічний госпіталь" в травматологічному відділенні з 03.11.2022 по 23.11.2022. (а.с. 19);

- відповідно до Виписного (перевідного) епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №16068, старший солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні і Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону з 24.11.2022 по 01.12.2022. В задовільному стані переводиться для подальшого лікування в ЗОКЛ ім. А.Новака. (а.с.19 зворотній бік-20)

- відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №11978/635 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Центральна міська клінічна лікарня" Ужгородської міської ради хірургічне відділення №2, з 01.12.2022 по 09.12.2022. Пацієнта переведено в ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого лікування.(а.с.20 зворотній бік-21)

- відповідно до Виписки з медичної карти стаціонарного пацієнта, ОСОБА_2 поміщений до стаціонару 11.01.2023 в лікарні Травматології та ортопедії в Ризі, Латвії (а.с.22-23).

- відповідно до Витягу з епікризу, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в НРЦ "Вайвара" з 24.07.2023 до 22.09.2023 (а.с.24).

- відповідно до Виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №12258 ОСОБА_1 був госпіталізований з 23.09.2023 по 13.10.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 25).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №315 від 03.11.2023 ОСОБА_1 звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03.11.2023 №85-РС з військової служби у запас за статтею 26 ч. 4 п. 2 підпункту "б" ( за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 03.11.2023 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено на зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.27).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1552 від 05.07.2022 визначено виплати додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану:

пунктом 1 визначено виплатити особовому складу військової частини (в тому числі військовслужбовцям строкової служби) додаткову винагороду в розмірі 30000 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби на період з 01.06.2022 по 30.06.2022.

пунктом 2 наказу визначено виплатити особовому складу військової частини (в тому числі військовслужбовцям строкової служби), за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) додаткову винагороду в розмірі 100000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах за період з 01.06.2022 по 30.06.2022 , відповідно до Додатку 2 до цього наказу.

Пунктом 3 передбачено доплата особовому складу військової частини додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн. військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва) відповідно до Додатку 3 цього наказу. (а.с. 43)

Згідно відомості виплати особовому складу (в тому числі військовслужбовцям строкової служби) додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби за період з 01.06.2022 по 30.06.2022 - ОСОБА_1 нараховано таку виплату (а.с.44 ).

Згідно відомості виплати особовому складу (в тому числі військовслужбовцям строкової служби) за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби та участі у таких діях та заходах з 01.06.2022 по 30.06.2022, ОСОБА_1 нараховано зазначену виплату за період з 01.06.2022 по 29.06.2022 на підставі бойового розпорядження командувача ОУВ Харків від 12.06.2022 року №1377т та бойового наказу командира 92 омбр від 22.06.2022 №341/2/84г (а.с.44).

Згідно відомості виплати особовому складу (в тому числі військовслужбовцям строкової служби) додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби за період з 01.07.2022 по 31.07.2022 - ОСОБА_1 нараховано таку виплату (а.с.45 ).

Згідно відомості виплати особовому складу (в тому числі військовслужбовцям строкової служби) додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 - ОСОБА_1 нараховано таку виплату (а.с.46 ).

Згідно відомості виплати особовому складу (в тому числі військовслужбовцям строкової служби) додаткову винагороду в розмірі 30000 грн в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби за період з 01.09.2022 по 30.09.2022 - ОСОБА_1 нараховано таку виплату (а.с.47).

Згідно відомості виплати особовому складу (в тому числі військовслужбовцям строкової служби) додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби за період з 01.10.2022 по 31.10.2022 - ОСОБА_1 нараховано таку виплату (а.с.48).

Згідно відомості доплати особовому складу додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби за період з 30.10.2022 по 31.12.2022 - ОСОБА_1 нараховано таку виплату (а.с.50 зворотній бік).

Згідно відомості виплати особовому складу (в тому числі військовслужбовцям строкової служби) додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. в рахунку на місяць пропорційно часу проходження військової служби за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 - ОСОБА_1 нараховано таку виплату (а.с.46 ).

13.12.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій клопотав перерахувати та виплатити йому грошове забезпечення, інші виплати з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року на відповідний тарифних коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови КМУ №704, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням терміну виплати грошового забезпечення.

Відповіді на зазначену заяву не отримав, а тому вважаючи бездіяльність відповідача щодо відмови перерахувати та виплатити йому грошове забезпечення, інші виплати з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року на відповідний тарифних коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови КМУ №704, компенсацію втрати частини доходів, протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000 грн винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. А у період з 24.02.2022 по 31.12.2022, 01.01.2023 по 31.05.2023 грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідно 01.01.2022 та 01.01.2023 рік.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Питаннями деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, затвердженими постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 (далі-Постанова № 168).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 Постанови № 168 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України № 217 від 07.03.2022, № 350 від 22.03.2022, № 400 від 01.04.2022, № 754 від 01.07.2022, № 793 від 07.07.2022, № 1066 від 27.09.2022, № 1146 від 08.10.2022, № 43 від 20.01.2023) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством оборони, але не більше ніж до 50000 гривень.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Разом з тим, з аналізу наведених норм Постанови №168 слідує встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:

1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини;

2) факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Також, аналогічна норма передбачена і в Наказі Міністерства оброни України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 №260 (надалі, також - Порядок №260), відповідно до пункту 10 Розділу XXXIV у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер);

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення),- за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Також приписами пункту 11 Розділу XXXIV - Порядку №260 встановлено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними, а Постанова № 168, як в редакції до внесення змін, так і після, містила правові норми щодо виплати 100000 грн у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки про обставини травми ОСОБА_1 , одержав поєданне вогнепальне осколкове поранення шиї, грудей, тазу, кінцівок. Сліпе поранення м`яких тканин шиї з наявністю стороннього тіла (металевого осколку). Множинні дотичні поранення передньої стінки грудної клітки зліва. Проникаюче поранення тазу. За обставин: 30.06.2022 року близько 10.15 год. в ході виконання бойового завдання у складі підрозділу в районі населеного пункту Замулівка Харківської області, внаслідок артилерійського обстрілу позицій зі сторони збройних сил Російської Федерації. Поранення отримане під час проходження служби з захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, в зоні ведення бойових дій. Не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушень, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Тілесні ушкодження не спричинені собі навмисно. Підстава: наказ команлира (начальника) військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 №1128. (а.с. 11)

У зв`язку з отриманим пораненням позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 30.06.2022 по 13.10.2023, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, наявна перша умова для виплати позивачеві додаткової винагороди поранення (травма), пов`язане із захистом Батьківщини.

Також судом встановлено, що відповідно до перевідного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №7195 ОСОБА_1 був госпіталізований 30.06.2022 та перебував у стаціонарі до 12.07.2022.

Відповідно до Виписного епікризу №8978, старший солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в НВМКЦ "ГВКГ" з 12.07.2022 по 28.10.2022. Рішенням ВЛК травматологічного профілю від 28.10.2022 №374г, на підставі ст. 81 гр. ІІ Розкладу хвороб (наказу Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року) потребує продовження терміну лікування на 4 (чотири) місяці. Хворий оглянутий консиліумом фахівців МОЗ, запланований на реабілітаційне лікування за кордоном. Повідомлено командира в/ч НОМЕР_1 про виписку зі стаціонарного лікування та перевід в інший лікувальний заклад, про рішення ВЛК від 28.10.2022. (а.с. 14 зворотній бік- 17 зворотній бік);

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2902, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни в хірургічному відділенні з ортопедо-травматологічними ліжками з 28.10.2022 по 03.11.2022.

Відповідно до Виписного епікризу №14436, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в Національному військово-медичному клінічному центрі "Головний військовий клінічний госпіталь" в травматологічному відділенні з 03.11.2022 по 23.11.2022.

Відповідно до Виписного (перевідного) епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №16068, старший солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні і Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону з 24.11.2022 по 01.12.2022.

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №11978/635 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Центральна міська клінічна лікарня" Ужгородської міської ради хірургічне відділення №2, з 01.12.2022 по 09.012.2022.

Відповідно до Виписки з медичної карти стаціонарного пацієнта, ОСОБА_2 поміщений до стаціонару 11.01.2023 в лікарні Травматології та ортопедії в Ризі, Латвії.

Відповідно до Витягу з епікризу, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в НРЦ "Вайвара" з 24.07.2023 до 22.09.2023.

Відповідно до Виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №12258 ОСОБА_1 був госпіталізований з 23.09.2023 по 13.10.2023 до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону.

Тобто, наявна друга умова - перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я для виплати позивачеві додаткової винагороди.

Жодних документів, які б підтверджували недостовірність вказаної інформації, матеріали справи не містять і відповідачем не надано.

Суд відхиляє доводи апелянта про те, що для нарахування додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн. необхідна наявність висновку ВЛК про тяжкість поранення, з огляду на те, що вимоги Постанови КМУ №168 (станом на момент виникнення права на таку виплату) містять лише 2 умови для нарахування спірної виплати: 1) поранення (контузії, травми, каліцтва) повинне бути пов`язане із захистом Батьківщини; 2) факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Друга умова містить сполучник "або", що означає можливість підтвердження "факту перебування на стаціонарному лікуванні" чи "відпустку для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії", а тому посилання відповідача на те, що спірна винагорода не виплачувалась з огляду на відсутність висновків ВЛК, спростовується нормами Постанови КМУ №168, адже позивач перебував на стаціонарному лікуванні (а не у відпустці для лікування після тяжкого поранення), а тому мав законні підстави на отримання спірної додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Стосовно доводів відповідача про невідповідність висновків суду першої інстанції в частині розрахунку грошового забезпечення виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 грн.), та 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, нормам Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" /надалі - Постанова № 704/, якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток 1), схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток 14) та розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу (додаток 16) до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704.

Вказана постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.

Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до Постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Тобто на момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 Постанови № 103, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, станом на 01 березня 2018 року пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (надалі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Так, під умовами слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії.

Під порядком розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.

Відтак, зазначення у пункті 4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Разом з цим, суд наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", Закон України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року на 2022, 2023 роки, відповідно, не містять.

Тобто положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01 січня 2023 року - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в частині 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України правила, а також враховуючи на те, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

У постановах від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 та від 12 вересня 2022 року у справі №500/1813/21 Верховний Суд зробив такі висновки щодо застосування норм права:

(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, висновки щодо застосування норм права, що викладені в постанові Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 та від 12 вересня 2022 року у справі №500/1813/21 є обов`язковими для врахування судами у спірних правовідносинах.

Таким чином, з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Слід також зазначити, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, згідно із якого внесено зміни до вказаного вище пункту 4 Постанови № 704.

Тобто з 29.01.2020, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін, а саме: для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1,12,13,14.

Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, повинно бути визначене шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що жодне з рішень суду, в тому числі Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам звільнених з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", не відміняє законодавчо встановленої вимоги щодо застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, як базового при нарахуванні та виплаті посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовцям, то колегія суддів вважає такі аргументи необґрунтованими, оскільки вказаною постановою апеляційного суду фактично були скасовані зміни внесені раніше до п.4 Постанови № 704 в редакції Постанови № 103, від так логічним є висновок про те, що з 29.01.2020 відбулося відновлення саме тієї редакції п. 4 до якої були внесені зміни, відповідно до якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, а тому колегія суддів уважає, що суд першої інстанції належним чином застосував норми матеріального та процесуального права та рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 по справі № 520/36756/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов