Справа № 320/12603/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

12 червня 2024 року Київ № 320/12603/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Скрипка І.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Фешн» до Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Фешн» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Просить суд визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо відмови у прийнятті до реєстрації 215 (двохста п`ятнадцяти) податкових накладних та 12 (дванадцяти) розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та зобов`язати Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати в операційні дні, коли було надіслано засобами електронного зв`язку, в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні позивача у загальній кількості 227 (двісті двадцять сім) штук, у т.ч. 12 (дванадцять) розрахунків коригування до податкових накладних.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального закону, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалою від 01.04.2024 позовну заяву залишив без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків. В ухвалі судом зазначені недоліки позовної заяви та запропоновані способи їх усунення шляхом подання до суду: оригіналу документа про доплату 681 988, 00 грн. судового збору за місцем розгляду справи Київським окружним адміністративним судом; обґрунтування оскаржуваними діями прав та інтересів позивача з посиланням на конкретні докази такого порушення, у хронологічному порядку; доказів вжиття позивачем заходів щодо усунення порушень, що слугували підставами неприйняття спірних податкових накладних та розрахунків коригування.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру судового збору до 3028 грн. До клопотання долучено докази отримання ухвали суду від 01.04.2024 про залишення позову без руху та копію фінансової звітності за 2023 рік, поданої через електронний кабінет платника податків.

Фактично позивач недоліки позовної заяви у визначений судом спосіб не усунув.

Крім того, позивачем не виконану іншу вимогу ухвали суду про залишення позову без руху та не надано: обґрунтування оскаржуваними діями прав та інтересів позивача з посиланням на конкретні докази такого порушення, у хронологічному порядку; доказів вжиття позивачем заходів щодо усунення порушень, що слугували підставами неприйняття спірних податкових накладних та розрахунків коригування.

Залишаючи позов без руху у частині недоплати судового збору, суд виходив із такого.

У силу вимог частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 132 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, встановлюється ставка судового збору 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01.01.2024 складає 3028, 00 грн.

Із цим позовом позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку 05.03.2024.

Згідно із частиною третьою статті 6 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Так, із прохальної частини позовної заяви встановлено, що позивач просив суд визнати протиправними дії ДПС України та зобов`язати її прийняти та зареєструвати в операційні дні, коли було надіслано засобами електронного зв`язку, в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні позивача у загальній кількості 227 (двісті двадцять сім) штук, у т.ч. 12 (дванадцять) розрахунків коригування до податкових накладних.

На підтвердження сплати судового збору надано платіжну інструкцію про сплату лише 5368, 00 грн., тобто за дві вимоги немайнового характеру, із розрахунку по 2684, 00 грн. за кожну вимогу, проте за подання цього позову у 2024 році, позивач помилково застосував при обчисленні суми збору прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023, а не станом на 01.01.2024, який становить 3028, 00 грн.

Як зазначалось вище, позивачем заявлено 227 вимог немайнового характеру, при цьому позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними щодо неприйняття 227 податкових накладних є взаємопов`язаними з вимогами про зобов`язання відповідача прийняти їх та зареєструвати.

Натомість позивач оскаржує дії відповідача щодо неприйняття 227 податкових накладних, тож оцінка правомірності дій ДПС України судом буде надаватись окремо щодо кожної із неприйнятих податкових накладних та розрахунків коригування, і, у разі встановлення протиправності дій відповідача, задоволення цього позову матиме наслідком зобов`язання відповідача зареєструвати кожну із податкових накладних та розрахунків коригування окремо.

Таким чином загальна сума судового збору за заявлені 227 вимог немайнового характеру становить 687 356, 00 грн.

Із урахуванням часткової сплати збору в розмірі 5368, 00 грн., позивачеві необхідно було доплатити 681 988, 00 грн., проте доказів доплати вказаної суми збору позивачем не надано.

Розглядаючи клопотання про зменшення розміру судового збору до 3028 грн., суд виходив із такого.

Обґрунтовуючи неможливість сплати збору представник позивача посилається на збитковість підприємства у 2023 році (збиток - 4780000,50 грн.) та підтверджує це копією фінансової звітності за 2023 рік, у той час як із цим позовом звернулись до суду у 2024 році, а саме 05.03.2024.

Доказів відсутності коштів на рахунках підприємства, починаючи з січня 2024 року по березень 2024 року включно, не надали, як і не надали доказів збитковості підприємства позивача у 2024 році.

Стверджували, що судовий збір, у цьому конкретному випадку, є фінансовою перешкодою під час звернення особи до суду за судовим захистом, а у разі повернення судом позову позивач буде позбавлений права на доступ до правосуддя. Зазначили, що наслідки непроведення реєстрації 227 податкових накладних дадуть підстави для накладення на позивача штрафу у розмірі 50% від суми податкових зобов`язань з ПДВ, зазначених у спірних ПН/РК, що становить 402000, 00 грн.

Представник позивача стверджувала, що обмежуючи позивача в доступі до правосуддя шляхом зобов`язання сплатити судовий збір у розмірі 681998,00 грн., суд позбавляє позивача на захист його законних прав щодо не застосування до нього штрафних санкцій у відповідному розмірі, що із урахуванням фінансової складової компанії може призвести до банкрутства позивача.

Посилались на судову практику щодо похідних вимог немайнового характеру, викладену в постанові Верховного Суду від 18.09.2023 у справі № 758/5118/21.

Розглянувши клопотання, суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону № 3674-VI).

Отже суд наділений повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком суду, а повноваженням за певних обставин.

При цьому, в частині сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря несення цих судових витрат.

Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання та навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Тобто, звільнення сплати судового збору (зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення) допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, обґрунтування пов`язаних із цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу.

Доказами рівня майнового стану фізичної або юридичної особи можуть бути наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Водночас окремий доказ, сам по собі, не свідчить про майновий стан, докази мають обґрунтовувати об`єктивні причини, які обумовлюють неможливість оплати судового збору.

На переконання суду жодних доказів на підтвердження незадовільного майнового стану позивача до клопотання не додано, окрім фінансової звітності за 2023 рік, у той час як із цим позовом звернулись у березні 2024 року.

Ураховуючи, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів клопотання про зменшення розміру судового збору з 681 988, 00 грн. до 3028 грн., а представлену копію фінансової звітності за 2023 рік суд не визнає беззаперечним доказом відсутності у позивача коштів у 2024 році, суд доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Разом із тим, клопотання не містить чіткої підстави для зменшення розміру судового збору у відповідності до частині першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», за відсутності посилання позивача на конкретний пункт цієї частини вказаної статті з підтвердженням цієї підстави належними та допустимими доказами.

Щодо окремих доводів клопотання із посиланням на постанову Верховного Суду від 18.09.2023 у справі № 758/5118/21, суд зазначає таке.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2023 у справі № 120/6653/21-а, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19.05.2020 (справа № 910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, предметом розгляду у межах цивільної справи № 758/5118/21, на постанову Верховного Суду від 18.12.2023 в якій посилається представник позивача у клопотанні, як на підставу несплати судового збору у визначеному законом розмірі, було виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

У той же час, предметом спору у цій справі є дії ДПС України щодо відмови у прийнятті до реєстрації 215 (двохста п`ятнадцяти) податкових накладних та 12 (дванадцяти) розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином спірні правовідносини у межах розглядуваної справи та справи № 758/5118/21 не є подібними, тому висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.12.2023 у справі № 758/5118/21 не підлягають застосування до спірних правовідносин у межах справи, предметом розгляду в якій є дії ДПС України щодо відмови у прийнятті до реєстрації ПН/РК в ЄРПН.

У зв`язку з наведеним, суд констатує невиконання у повному обсязі вимог ухвали суду від 01.04.2024 про залишення позовної заяви без руху, що набрала законної сили 01.04.2024 та є обов`язковою до виконання.

Відповідно до статей 44, 45 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи зобов`язані, зокрема серед іншого, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Таким чином недоліки позовної заяви у повному обсязі не усунуті, що є підставою для повернення позовної заяви.

Згідно з резолютивною частиною ухвали про залишення позовної заяви без руху позивача було попереджено судом, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

У зв`язку з тим, що позивач не усунув у повному обсязі недоліки, про які зазначено в ухвалі від 01.04.2024, що набрала законної сили 01.04.2024 та є обов`язковою до виконання, та не надав: оригіналу документа про доплату судового збору за місцем розгляду справи Київським окружним адміністративним судом; обґрунтування оскаржуваними діями прав та інтересів позивача з посиланням на конкретні докази такого порушення, у хронологічному порядку; доказів вжиття позивачем заходів щодо усунення порушень, що слугували підставами неприйняття спірних податкових накладних та розрахунків коригування, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

Одночасно суд роз`яснює, що повернення судом позовної заяви та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до суду з такою заявою, не є обмеженням доступу до суду та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі оскарження дій суб`єкта владних повноважень учасником справи особисто або через представника.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 27.04.2021 у справі № 420/1819/21, від 31.05.2021 у справі № 140/16276/20 та в інших.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору відмовити.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Фешн» до Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Скрипка І.М.