Справа № 420/8862/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8862/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 20 березня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень пропорційно періоду перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 01.07.2023 року по 30.07.2023 року включно;

- зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 100000,00 гривень пропорційно періоду перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 01.07.2023 року по 30.07.2023 року включно;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 , був призваний 25.02.2022 року на військову службу, через ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 28.02.2022 року був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 . 03.02.2023 року близько 12:00 в н.п. Маріїнка Донецької області під час виконання бойових завдань із захисту Батьківщини, внаслідок штурму ворога, артобстрілу та обстрілу з танка отримав поранення, а саме: мінно-вибухову травму; відкриту рану грудної клітки зліва; лівобічний гемоторакс; ВОСП сідниці зліва, правого стегна, що підтверджується відповідною довідкою про обставини травми № 182/1285 від 22.02.2023 року. Після перебування на лікуванні 30.06.2023 року пройшов огляд ВЛК, відповідно до довідки ВЛК № 5445 позивачу була надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. Травма важкого ступеня. Поранення, ТАК, пов`язана захистом Батьківщини.

Відповідно до Постанови Кабміну «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 року «Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії». Позивач зазначив, що він неодноразово намагався подати рапорт про нарахування і виплату йому додаткової винагороди за вищевказаний період, але військова частина відмовляється приймати рапорти.

20.09.2023 року адвокатом позивача був направлений до військової частини адвокатський запит, щодо причин невиплати додаткової винагороди та надання довідки про грошове забезпечення за липень-серпень 2023 року. Але жодної відповіді на запит адвоката не надходило. Після закінчення лікування пройшов огляд ВЛК щодо визначення придатності до військової служби. За рішенням ВЛК визнаний обмежено придатним та з 13.12.2023 року переведений для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_2 . На останнє звернення позивача в лютому 2024 року до військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди за період відпустки за станом здоров`я, повідомили, що він вже не в цій частині і нічого йому виплачувати не будуть.

Отже, вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відзив на адміністративний позов обґрунтовано наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та в цілому зазначає, що під час відпрацювання відзиву на зазначену позовну заяву, представником відповідача встановлено факт несвоєчасного прибуття позивача до військової частини НОМЕР_1 після проходження військово-лікарської комісії, що підтверджується витягом ВЛК від 30.06.2023 року № 5445, долученим до позовної заяви та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.07.2023 року № 193. Проведення службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу колишнього військовослужбовця батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 , призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.04.2024 року № 810, згідно якого уповноваженій особі на проведення службового розслідування встановлено термін для подання акту службового розслідування встановленим порядком для прийняття рішення до 10.04.2024 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.04.2024 року № 880, на підставі рапорту уповноваженої особи на проведення службового розслідування - майора ОСОБА_2 , заступника командира батальйону морської піхоти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2024 вх. № 14876, з метою якісного проведення службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу матросом ОСОБА_1 , колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.04.2024 року №810, продовжено термін проведення зазначеного службового розслідування до 10.05.2024 року. У ході проведення службового розслідування встановлено, що позивач проходив військово-лікарську комісію, на підставі якої отримав довідку ВЛК № 5445 від 30.06.2023 р. Згідно довідки ВЛК № 5445 від 30.06.2023 р., позивач, на підставі статей 17-6, 76-в, 77-г, 45-г, 49-в графи II Розладу хвороб, визнаний обмежено придатним до військової служби (непридатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец.спорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях,

навчальних закладах. Не залучати до несення військової служби зі зброєю. Висновки військово-лікарської комісії щодо потреби в наданні відпустки за станом здоров`я у вищезазначеному медичному документі відсутні. Тим самим, у позивача були відсутні підстави для убуття у відпустку за станом здоров`я на підставі довідки ВЛК№ 5445 від 30.06.2023 року у період з 01.07.2023 по 30.07.2023 року. Враховуючи вищевикладене, позивач, отримавши довідку ВЛК № 5445 від 30.06.2023 р., повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 (

АДРЕСА_1 ) наступного дня після проходження військово-лікарської комісії, а саме, 01.07.2023 року.

Однак, під час відпрацювання відзиву на позовну заяву, встановлено, що позивач не звертався встановленим порядком до органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності якого перебував у відпустках за станом здоров`я, також, військова частина не отримувала жодного повідомлення про убуття позивача у відпустку за станом здоров`я від начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки, або щодо наявності у позивача законних підстав, за яких позивач міг затриматись в дорозі до місця служби з поважних причин після проходження військово-лікарської комісії станом на 30.06.2023 року.

Так, під час проведення службового розслідування, було встановлено наступне: позивач, проходив військово-лікарську комісію у м. Одеса, на підставі чого отримав довідку ВЛК за № 5445 від 30.06.2023 року з висновком щодо обмеженої придатності до військової служби та мав повернутися до військової частини 01.07.2023 року. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.7.2023 року № 193, позивач вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків до пункту постійної дислокації з АДРЕСА_2 , з огляду ВЛК 10 липня 2023 року. Проте, під час службового розслідування було встановлено, що позивач повернувся до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 після проходження ВЛК 07 липня 2023 року, що підтверджено особами, які надавали пояснення в рамках службового розслідування.

Окрім того, до матеріалів службового розслідування додано запит до командування військової частини НОМЕР_2 , у складі якої на момент проведення службового розслідування позивач проходив військову службу, та відповідь від 26.04.2024 за вих. № 1269 командування військової частини НОМЕР_2 про те, що посадовими особами військової частини НОМЕР_2 23.04.2024 складено акт про відмову надавати пояснення позивачем за фактом несвоєчасного повернення до місця служби після проходження військово-лікарської комісії 30.06.2023року та долучено до зазначеної відповіді висновок ВЛК за № 5445 від 30.06.2023 року з висновком щодо обмеженої придатності до військової служби та мав повернутися, яким знову ж таки підтверджено відсутність у позивача законних підстав відсутності на військовій службі у період з 01.07.2023 по 06.07.2023 року включно. Інших доказів, які б підтверджували наявність поважних причин відсутності на службі позивача у період з 01.07.2023 року по 06.07.2023 року включно, під час службового розслідування не встановлено.

Процесуальні дії

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

20 травня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з доданими документами (вхід. № 19739/24).

Станом на 13 червня 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 , призваний по мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, з 28 лютого 2022 року зарахований до списків особового

складу частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2022 року № 44.

Позивач, призначений наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 23 листопада 2023 року №165-РС - на посаду солдатом резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_2 , з 12 грудня 2023 року справи та посаду здав і направлений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.12.2023 року № 352.

03.02.2023 року близько 12:00 в н.п. Маріїнка Донецької області під час виконання бойових завдань із захисту Батьківщини, внаслідок штурму ворога, артобстрілу та обстрілу з танка отримав поранення, а саме: мінно-вибухову травму; відкриту рану грудної клітки зліва; лівобічний гемоторакс; ВОСП сідниці зліва, правого стегна, що підтверджується відповідною довідкою про обставини травми № 182/1285 від 22.02.2023 року.

Після перебування на лікуванні позивач 30.06.2023 року пройшов огляд ВЛК, відповідно до довідки ВЛК № 5445.

Згідно довідки ВЛК № 5445 від 30.06.2023 року, позивач, на підставі статей 17-6, 76-в, 77-г, 45-г, 49-в графи II Розладу хвороб, визнаний обмежено придатним до військової служби (непридатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец.спорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Не залучати до несення військової служби зі зброєю. Висновки військово-лікарської комісії щодо потреби в наданні відпустки за станом здоров`я у вищезазначеному медичному документі відсутні.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 193 від 10.07.2023 року вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків до пункту постійної дислокації з ВМКЦ ПР, м. Одеса, з огляду ВЛК 10 липня 2023 року матрос ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Зарахувати на продовольче забезпечення через військову частину НОМЕР_1 за морською нормою № 3 (сніданок) з 11 липня 2023 року. Підстава: довідка К № 5445 від 30.06.2023 року (вх.. № 439/1/181 від 10.07.2023 року) (а.с. 40).

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень пропорційно періоду перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 01.07.2023 року по 30.07.2023 року включно, звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232- XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХП (далі Закон) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом

Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина четверта статті 9 Закону).

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної до 28.02.2018 року) було установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Грошове забезпечення військовослужбовців це гарантовані грошові кошти, які держава виплачує військовим.

Згідно п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Відповідно до п.2 Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

У відповідності до п. 3 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно п. 15 Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується: серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Виплата надбавки за особливості проходження служби здійснюється на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки (ч. 5 Розділу 6 Порядку).

Згідно Розділу 16 Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків. Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, № 573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова) із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів № 217 від 07.03.2022 року, № 350 від 22.03.2022 року, № 400 від 01.04.2022 року, № 754 від 01.07.2022 року, № 793 від 07.07.2022 року, № 1066 від 27.09.2022 року, № 1146 від 08.10.2022 року, № 43 від 20.01.2023 року, якою було первісно запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00грн. та до 100 000,00 грн.

Абзацом першим пункту 1 вказаної Постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом 4 пункту 1 встановлено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно до положень абзацу 5 пункту 1 до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, поранення особи (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини під час проходження служби в умовах, за які передбачена виплата додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 р. №168 у розмірі до 100 000,00 грн., зумовлює збереження права особи на отримання згаданої винагороди у розмірі до 100 000,00 грн. як за час проходження стаціонарного лікування після поранення, так і за час знаходження у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії після тяжкого поранення як безвідносно до існування будь-яких перерв між стаціонарним лікуванням і відпусткою для лікування, так і безвідносно до вибуття у відпустку для лікування після поновлення виконання обов`язків за військовою посадою.

Встановлені вище обставини та надані позивачем документи свідчать, про те, що 03.02.2023 року близько 12:00 в н.п. Маріїнка Донецької області під час виконання бойових завдань із захисту Батьківщини, внаслідок штурму ворога, артобстрілу та обстрілу з танка отримав поранення, а саме: мінно-вибухову травму; відкриту рану грудної клітки зліва; лівобічний гемоторакс; ВОСП сідниці зліва, правого стегна, що підтверджується відповідною довідкою про обставини травми № 182/1285 від 22.02.2023 року.

Після перебування на лікуванні позивач 30.06.2023 року пройшов огляд ВЛК, відповідно до довідки ВЛК № 5445.

Згідно довідки ВЛК № 5445 від 30.06.2023 року, позивач, на підставі статей 17-6, 76-в, 77-г, 45-г, 49-в графи II Розладу хвороб, визнаний обмежено придатним до військової служби (непридатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец.спорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Не залучати до несення військової служби зі зброєю.

Разом з тим, суд наголошує, що висновки військово-лікарської комісії щодо потреби в наданні відпустки позивачу за станом здоров`я у вищезазначеному медичному документі відсутні.

Будь-яких наказів військової частини НОМЕР_1 про надання позивачу відпустки у період 01.07.2023 року по 30.07.2023 року ані позивачем, ані відповідачем до суду не надано.

З огляду на викладене, суд погоджується з твердженням відповідача, що у позивача були відсутні підстави для убуття у відпустку за станом здоров`я на підставі довідки ВЛК№ 5445 від 30.06.2023 року у період з 01.07.2023 по 30.07.2023 року, оскільки у зазначеному документі висновки військово-лікарської комісії щодо потреби в наданні відпустки позивачу за станом здоров`я у відсутні.

Враховуючи вище викладене, позивач, отримавши довідку ВЛК № 5445 від 30.06.2023 р., повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) наступного дня після проходження військово-лікарської комісії, а саме, 01.07.2023 р.

Слід зазначити, що статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-ХІУ, передбачено обов`язок військовослужбовця зі службових та особистих питань звертатися до безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника, таким чином, Позивачем не було повідомлено безпосереднього командира при причину неприбуття після військово-лікарської комісії до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) в порядку передбаченому чинним законодавством, наведеному нижче.

Відповідно до пункту 189 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення про проходження військової служби), після прибуття до місця проведення відпустки військовослужбовці зобов`язані стати на облік, а в разі вибуття - знятися з обліку в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил

України.

Згідно пункту 190 Положення про проходження військової служби, у разі втрати відпускного квитка в дорозі або місці проведення відпустки військовослужбовець повинен доповісти про це начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки. Начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до даних обліку, а в разі відсутності даних - після встановлення особи військовослужбовця видає довідку, що засвідчує законність перебування військовослужбовця у відпустці, повідомляє про це командування за місцем військової служби військовослужбовця і здійснює контроль за своєчасним його відбуттям до місця служби.

Відповідно до пункту 191 Положення про проходження військової служби, відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення, - на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.

Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки негайно повідомляє командира (начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку.

Також, згідно пункту 6.5 глави 6 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800 (далі - Положення № 402), для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Згідно пункту 6.6. глави 6 розділу II Положення № 402 військовослужбовці оглядаються ВЛК у військових лікувальних закладах за територіальним принципом. Військовослужбовці, крім того, оглядаються ВЛК за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.

Відповідно до пункту 6.13. глави 6 розділу II Положення № 402 відпустка за станом здоров`я військовослужбовцям у мирний час надається на 30 календарних днів. За медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування ВЛК приймає постанову про потребу у відпустці за станом здоров`я на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка за станом здоров`я ВЛК продовжується на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Згідно пункту 6.14. глави 6 розділу II Положення № 402 загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз - 12 місяців. Після закінчення визначеного терміну перебування на безперервному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я військовослужбовці підлягають медичному огляду для визначення ступеня придатності до військової служби. У разі визнання їх ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час вони можуть бути подані до звільнення з військової служби до виписки із військового (цивільного) лікувального закладу.

Згідно пункту 6.15. глави 6 розділу II Положення № 402, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

Після закінчення відпустки за станом здоров`я військовослужбовці (крім курсантів ВВНЗ) за рішенням військових комісарів, начальників гарнізонів або органів управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України можуть пройти повторний медичний огляд за місцем проведення відпустки для визначення придатності їх до військової служби.

Відповідно до пункту 6.35. глави 6 розділу II Положення № 402 у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин - у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань - повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.

Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Згідно абзаців 2, 30 частини другої статті 23 Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 550-ХІУ (далі - Статут № 550-ХІУ) начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності зобов`язаний, у тому числі, вести облік військових частин гарнізону, окремих підрозділів, команд, а також військовослужбовців, які прибувають у відрядження та відпустки (додаток 2 до цього Статуту), здійснювати контроль за своєчасним їх відбуттям до місця служби.

Відповідно до частини шостої статті 25 Статуту № 550-ХІУ якщо військовослужбовець затримався в дорозі до місця відпустки або відрядження внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу чи вчасно не може прибути до місця своєї служби з тих самих причин, начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності повідомляє про причину затримки військовослужбовця командирові військової частини, з якої військовослужбовець прибув, і подовжує відпустку на фактичний строк затримання.

Згідно вимог частини восьмої статті 25 Статуту № 550-ХІУ про час відбуття військовослужбовця до місця відпустки або відрядження та причину його затримання начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності робить позначку в документах військовослужбовця та в книзі обліку військовослужбовців, які перебувають у відпустці або у відрядженні (додаток 2 до цього Статуту).

Однак, як зазначив відповідач та не спростовано самим позивачем, позивач не звертався встановленим порядком до органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності якого перебував у відпустках за станом здоров`я, також, військова частина не отримувала жодного повідомлення про убуття позивача у відпустку за станом здоров`я від начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки, або щодо наявності у позивача законних підстав, за яких позивач міг затриматись в дорозі до місця служби з поважних причин після проходження військово-лікарської комісії станом на 30.06.2023 року.

При цьому згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 193 від 10.07.2023 року вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків до пункту постійної дислокації з ВМКЦ ПР, м. Одеса, з огляду ВЛК 10 липня 2023 року матрос ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Зарахувати на продовольче забезпечення через військову частину НОМЕР_1 за морською нормою № 3 (сніданок) з 11 липня 2023 року. Підстава: довідка К № 5445 від 30.06.2023 року (вх.. № 439/1/181 від 10.07.2023 року) (а.с. 40).

Також на час розгляду даної справи судом встановлено, що під час відпрацювання відзиву на зазначену позовну заяву, представником відповідача встановлено факт несвоєчасного прибуття позивача до військової частини НОМЕР_1 після проходження військово-лікарської комісії, що підтверджується витягом ВЛК від 30.06.2023 року № 5445, долученим до позовної заяви та вищезазначеним наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.07.2023 року № 193.

Проведення службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу колишнього військовослужбовця батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 , призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.04.2024 року № 810, згідно якого уповноваженій особі на проведення службового розслідування встановлено термін для подання акту службового розслідування встановленим порядком для прийняття рішення до 10.04.2024 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.04.2024 року № 880, на підставі рапорту уповноваженої особи на проведення службового розслідування - майора ОСОБА_2 , заступника командира батальйону морської піхоти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2024 вх. № 14876, з метою якісного проведення службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу матросом ОСОБА_1 , колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.04.2024 року №810, продовжено термін проведення зазначеного службового розслідування до 10.05.2024 року.

Так, зокрема, у ході проведення службового розслідування встановлено, що позивач проходив військово-лікарську комісію, на підставі якої отримав довідку ВЛК № 5445 від 30.06.2023 р. Згідно довідки ВЛК № 5445 від 30.06.2023 р., позивач, на підставі статей 17-6, 76-в, 77-г, 45-г, 49-в графи II Розладу хвороб, визнаний обмежено придатним до військової служби (непридатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец.спорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Не залучати до несення військової служби зі зброєю. Висновки військово-лікарської комісії щодо потреби в наданні відпустки за станом здоров`я у вищезазначеному медичному документі відсутні.

Тим самим, у позивача були відсутні підстави для убуття у відпустку за станом здоров`я на підставі довідки ВЛК№ 5445 від 30.06.2023 року у період з 01.07.2023 по 30.07.2023 року. Враховуючи вищевикладене, позивач, отримавши довідку ВЛК № 5445 від 30.06.2023 р., повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) наступного дня після проходження військово-лікарської комісії, а саме, 01.07.2023 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.7.2023 року № 193, позивач вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків до пункту постійної дислокації з АДРЕСА_2 , з огляду ВЛК 10 липня 2023 року.

Проте, під час службового розслідування було встановлено, що позивач повернувся до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 після проходження ВЛК 07 липня 2023 року, що підтверджено особами, які надавали пояснення в рамках службового розслідування.

Таким чином з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що у період з 01.07.2023 року по 30.07.2023 року у позивача були відсутні підстави для убуття у відпустку за станом здоров`я на підставі довідки ВЛК№ 5445 від 30.06.2023 року, а тому відповідно і у відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України були відсутні підстави для нарахування та виплатити позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень пропорційно періоду перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у період з 01.07.2023 року по 30.07.2023 року включно.

З огляду на викладене, судом не встановлено протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень пропорційно періоду перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 01.07.2023 року по 30.07.2023 року включно, , у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, відмову у задоволенні позову та те, що позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя С.О. Cтефанов

.