Справа № 200/2322/24
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 року Справа№200/2322/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині незарахування до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за п. 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів роботи в колгоспі «Росія» з 05.10.1983 по 06.01.1995, з 07.07.1983 по 16.04.1984, безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 22.07.2015 по 27.04.2018 та врахування посвідчення НОМЕР_1 від 21.12.2015, з 25.03.2024;

- скасувати рішення заступника начальника відділу призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.04.2024 № 75 про відмову в призначенні дострокової пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу роботи позивача періоди роботи в колгоспі «Росія» з 05.10.1983 по 06.01.1995, з 07.07.1983 по 16.04.1984, безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 22.07.2015 по 27.04.2018 та врахувати посвідчення НОМЕР_1 від 21.12.2015;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій, згідно з п. 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням стажу: періодів роботи в колгоспі «Росія» з 05.10.1983 по 06.01.1995, з 07.07.1983 по 16.04.1984, безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 22.07.2015 по 27.04.2018 та врахувати посвідчення НОМЕР_1 від 21.12.2015, відповідно до заяви від 25.03.2024.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.03.2024 він звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області) йому відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з ненаданням довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Також позивач зазначає, що відповідачем до його страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі «Росія» з 05.10.1983 по 06.01.1995 та з 07.07.1983 по 16.04.1984, оскільки вказаний період не містить відомостей про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві із зазначенням номерів та дат підстав внесення за кожен рік. Не враховано посвідчення НОМЕР_1 від 21.12.2015, оскільки відсутні пункт і стаття Закону №3551 та робота в МНС та в трудовій книжці відсутні дані про присвоєння спеціального звання.

Вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач заперечуючи проти позову, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 25.03.2024 ОСОБА_1 звернувся за призначенням дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Звернення розглядалося за принципом екстериторіальності спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

За результатами розгляду звернення позивача, ГУ ПФУ в Донецькій області було прийнято рішення від 02.04.2024 № 75 про відмову в призначенні дострокової пенсії, виходячи з наступного.

За матеріалами електронної пенсійної справи позивача страховий стаж склав 33 роки 10 місяців 10 днів.

Відповідно до абз.18 пп.6 п.2.1 розділу ІІ Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» для призначення пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідно надати посвідчення УБД та документи, які підтверджують безпосередню участь цих осіб в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, що затверджений постановою КМУ від 20.08.2014 № 413.

Позивачем не було надано довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, яка б відповідала вимогам Додатку № 6 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

Крім того, в посвідченні НОМЕР_1 від 21.12.2015 відсутні пункт і стаття Закону №3551. Також в наданій трудовій книжці відсутні дані про присвоєння спеціального звання. В наданому військовому квитку серії НОМЕР_2 від 14.11.1986 відсутні відомості про перебування на військовому обліку як військовозобов`язаної особи. Інші документи щодо підтвердження про належність до осіб з числа військовозобов`язаних не надавались.

На підставі зазначеного, відсутні підстави зарахування до стажу роботи позивача період прийняття ним участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Також відповідач відмовив у зарахуванні до стажу роботи позивача періодів роботи в колгоспі «Росія» з 05.10.1983 по 06.01.1995, з 07.07.1983 по 16.04.1984, оскільки вищевказаний період не містить відомостей про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві із зазначенням номерів та дат підстав внесення за кожен рік.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію відповідач вказує на те, що призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень територіальних управлінь Пенсійного фонду України.

На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_4 , виданим Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області 04.12.1999.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Державною службою України з надзвичайних ситуацій 21.12.2015, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Як убачається з витягу з протоколу № 14 засідання комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні у її проведенні у ДСНС України від 21.12.2015, комісія постановила відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначити ОСОБА_1 учасником бойових дій.

25.03.2024 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою за призначенням дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 02.04.2024 № 75 позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з тим, що позивачем не надано довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, яка не відповідає вимогам Додатку № 6 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413. В посвідченні НОМЕР_1 від 21.12.2015 відсутні пункт і стаття Закону №3551.

За наданими документами та даними, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 33 роки 10 місяців 10 днів.

У той же час, за оскаржуваним рішенням, до страхового стажу позивача не зараховано період його роботи в колгоспі «Росія» з 05.10.1983 по 06.01.1995, з 07.07.1983 по 16.04.1984, оскільки вказаний період не містить відомостей про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві із зазначенням номерів та дат підстав внесення за кожен рік.

Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_5 позивач:

- 05.10.1983 прийнятий у члени колгоспу «Росія» на підставі протоколу № 8 від 05.10.1983 (запис № 1 членство у колгоспі);

- з 01.09.1983 по 28.07.1986 навчання в Архангельському професійно-технічному училищі за спеціальністю тракторист-машиніст;

- 29.07.1986 прийнятий в мех.загін колгоспу «Росія» Ясиноватського району трактористом;

- з 01.10.1986 по 20.12.1988 служба в рядах радянської армії;

- з 01.03.1989 по 06.01.1995 - працював трактористом в мех.загоні колгоспу «Росія» Ясиноватського району;

- 06.01.1995 виведений з членів колгоспу «Росія» за власним бажанням на підставі протоколу № 1 від 18.01.1995 (запис № 2 членство колгоспі);

- з 19.01.1995 по 14.02.2003 працював в Дзержинському загоні ППО;

- з 14.02.2003 по 01.12.2004 працював у Міністерстві України по питаннях надзвичайних ситуацій Чорнобильської катастрофи;

- з 02.12.2004 по 11.05.2006 працював у науково виробничому об`єднанні «Інкорік»;

- з 15.05.2006 по 12.07.2012 працював в ГУ МНС України в Донецькій області;

- з 13.07.2012 по теперішній час працює в ГУ МНС України в Донецькій області.

Також в трудовій книжці мається запис від 17.02.2016 про нагородження позивача Відзнакою Президента України «За участь в АТО» (Указ Президента України від 17.02.2016 № 53/2016).

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 06.05.2024 № 307, ОСОБА_1 в період з 22.07.2015 по 27.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у Донецькій області.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частиною першою статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Згідно з частиною четвертою статті 26 Закону №1058-IV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії .

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розмішуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Судом у цій справі встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії ГУ ПФУ в Донецькій області не зараховано до страхового стажу період роботи позивача в колгоспі «Росія» з 05.10.1983 по 06.01.1995 та з 07.07.1983 по 16.04.1984, оскільки вказаний період не містить відомостей про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві із зазначенням номерів та дат підстав внесення за кожен рік.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж). Зміст поняття загальний трудовий стаж є ширшим, ніж поняття страховий стаж, оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Так, суд зазначає, що згідно зі статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

У свою чергу, суд зазначає, що відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, яка була чинна на час роботи позивача та пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 (далі - Положення №310) (чинних на час роботи позивача у колгоспах до проголошення незалежності України) основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

Відповідно до пункту 2 вказаних Положень №310 трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень №310). Згідно пункту 6 Положень №310 всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

Відтак, в разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю.

Також суд зазначає, що згідно пунктів 2.2-2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58, в редакції чинній на час роботи позивачки) заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.25 Інструкція № 58).

Крім того, згідно з пункту 2.26 Інструкція № 58 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162.

Суд також зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати, що періоди роботи, щодо яких є певні виправлення, не можуть бути зараховані до трудового стажу позивача.

Суд також зауважує, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу роботи позивача період роботи у колгоспі «Росія» з 05.10.1983 по 06.01.1995, з 07.07.1983 по 16.04.1984.

Так, судом досліджено трудову книжку колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 (дата заповнення 10.10.1984 р.) та встановлено, що у період з 05.10.1983 по 06.01.1995 був членом колгоспу «Росія». В цей період позивач працював в колгоспі певні періоди, навчався та проходив військову службу. Так, трудова книжка у спірний період містить записи:

- 05.10.1983 прийнятий у члени колгоспу «Росія» на підставі протоколу № 8 від 05.10.1983 (запис № 1 членство у колгоспі);

- з 01.09.1983 по 28.07.1986 навчання в Архангельському професійно-технічному училищі за спеціальністю тракторист-машиніст;

- 29.07.1986 прийнятий в мех.загін колгоспу «Росія» Ясиноватського району трактористом;

- з 01.10.1986 по 20.12.1988 служба в рядах радянської армії;

- з 01.03.1989 по 06.01.1995 - працював трактористом в мех.загоні колгоспу «Росія» Ясиноватського району;

- 06.01.1995 виведений з членів колгоспу «Росія» за власним бажанням на підставі протоколу № 1 від 18.01.1995 (запис № 2 членство колгоспі).

Як убачається з розрахунку стажу (форма РС-право) періоди: з 01.09.1983 по 28.07.1986 (навчання у вищих/середніх НЗ) та з 14.11.1986 по 20.12.1988 (військова служба строкова) зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, тому рішення відповідача в цій частині протирічить документам, які відповідач має в своєму розпорядженні. Відповідно ці періоди не є спірними та відповідачем не спростовані.

Щодо періодів роботи позивача з 29.07.1986 по 13.11.1986 та з 01.03.1989 по 06.01.1995 вони підтверджуються записами трудової книжки позивача, тому підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Посилання пенсійного органу на те, що період роботи позивача у колгоспі «Росія» неможливо зарахувати до його страхового стажу, оскільки вказаний період не містить відомостей про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві із зазначенням номерів та дат підстав внесення за кожен рік, є безпідставними, оскільки, за встановленими судом обставинами трудова книжка містить всі необхідні записи, які завірені підписом голови колгоспу та печаткою колгоспу «Росія», що є достатнім для зарахування для страхового стажу позивача.

Разом з цим, періоди роботи позивача з 07.07.1983 по 31.08.1983 та з 21.12.1988 по 28.02.1989 не можуть бути зараховані до страхового стажу позивача, оскільки зазначені періоди не відображені ані в трудовій книжці позивача, ані в розрахунку стажу (форма РС-право), ані в відомостях трудової книжки про прийнятий та виконаний річний мінімум трудової участі у громадському господарстві.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що до страхового стажу роботи позивача підлягає до зарахування періоди його роботи з 29.07.1986 по 13.11.1986 та з 01.03.1989 по 06.01.1995.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 22.07.2015 по 27.04.2018, суд зазначає таке.

Відповідач у наданому суді відзиві вказував на те, що позивачем не надано до пенсійного органу довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, яка б відповідала вимогам Додатку № 6 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

За матеріалами пенсійної справи позивача встановлено, що останнім не надавалась вищезазначена довідка до пенсійного органу.

Позивачем дана обставина не заперечується. Лише на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 позивачем була надана до суду відповідна довідка від 06.05.2024 № 307.

Тобто, відповідач був позбавлений можливості надати оцінку періоду безпосередньої участі позивача в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 22.07.2015 по 27.04.2018 за відсутності відповідної довідки, тому спірне рішення було правомірно обґрунтовано відповідачем в частині відмови у зарахуванні цього періоду до страхового стражу позивача.

У зв?язку з тим, що відповідна довідка не досліджувалась відповідачем та останнім не приймалось рішення по цій довідці, в даних спірних правовідносинах суд позбавлений можливості здійснити контроль дискреційних повноважень ГУ ПФУ в Донецькій області та прийняти рішення зобов`язального характеру. Протилежний підхід призведе до втручання в дискреційні повноваження відповідача, а отже позовні вимоги про зобов`язання зарахувати цей період до стажу роботи позивача є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області призначити позивачу дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій, з 25.03.2024 згідно з п. 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та врахувати посвідчення НОМЕР_1 від 21.12.2015, суд зазначає наступне.

У рішенні від 02.04.2024 № 75 відповідач зазначив, що заявником не надано довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, яка відповідає вимогам Додатку № 6 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

Відповідно до п. 4 частини першої статті 115 Закону № 1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до п. п. 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. п. 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до п. 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абз. абз. 4 і 5 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абз. 6 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, після досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджений Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і борони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (далі - Порядок № 413).

Абзацом 2 п. 2 Порядку № 413 визначено, що статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Підпунктом 6 п. 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком:

військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, які брали участь у бойових діях, безпосередню участь в АТО/ООС та/або в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації: документи про проходження військової служби (служби); довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації; посвідчення учасника бойових дій.

особам, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19 (з числа резервістів, військовозобов`язаних, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади), 20, 21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: посвідчення учасника бойових дій (у разі відсутності в посвідченні учасника бойових дій пункту і статті Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якого надано статус, такі відомості підтверджуються органом, що видав посвідчення, або додаються документи, які підтверджують безпосередню участь цих осіб в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації). Особами з числа резервістів і військовозобов`язаних, особами, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, додаються документи, які підтверджують їх належність до таких осіб (незалежно від наявності в посвідченні зазначених вище відомостей) (при призначенні пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону).

Зміст вищевказаної норми не зобов`язує особу надати всі перераховані документи для призначення пенсії, а лише один з зазначених.

Отже, положеннями Порядку 22-1 визначено посвідчення учасника бойових дій та довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення визначають як альтернативні документи, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09.06.2021 по справі № 340/576/19.

Згідно з абз. 1 п. 19 частини першої статті 6 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551) учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Суд встановив, що ОСОБА_1 набув статус учасника бойових дій відповідно до п. 19 частини першої статті 6 Закону № 3551, про що прямо зазначено у витягу з протоколу № 14 засідання комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні у її проведенні у ДСНС України від 21.12.2015.

Зазначена копія посвідчення була долучена позивачем до заяви про призначення пенсії, що підтверджується доказами, долученими до матеріалів справи, та не заперечується учасниками справи.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Положення № 302).

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій».

Згідно з п. 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Отже, повноваження, щодо перевірки наявності у особи права на отримання статусу учасника бойових дій, в тому числі й перевірки факту чи брала така особа участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії, належать органам, які видають «Посвідчення учасника бойових дій».

Відповідно до п. 7 Положення № 302 такими органами є Мін`юст, органи Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужби за місцем реєстрації ветерана.

З аналізу вищезазначених норм убачається, що єдиним документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає особі право користування пільгами, встановленими законом, в тому числі, і пільгами щодо дострокового призначення пенсії є «Посвідчення учасника бойових дій».

Посилання відповідача на те, що у посвідченні учасника бойових дій відсутні пункт і стаття Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд зазначає, що відповідно до Положення 302, в редакції від 17.01.2014, яке було чинне на час видачі ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.12.2015, затверджено зразок посвідчення (додаток № 2 до постанови), що видаються ветеранам війни, в якому не передбачено зазначення пункту та статті Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 крім посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , видане Державною службою України з надзвичайних ситуацій 21.12.2015, також надав пенсійному органу витяг із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей від 09.08.2015 № 221, в якому зазначено про залучення ОСОБА_1 до безпосередньої участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 22.07.2015 та витяг з протоколу № 14 засідання комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні у її проведенні у ДСНС України від 21.12.2015 про визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд вказує, що належність позивача до особи, яка має статус учасника бойових дій не заперечується, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а відтак позивач має право користуватись пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»", зокрема, пільгами щодо призначення дострокової пенсії.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до пенсійного органу 25.03.2024 за призначенням дострокової пенсії за віком, подав весь необхідний пакет документів, у тому числі й документ, який посвідчує спеціальний статус особи для призначення такої пенсії (посвідчення учасника бойових дій).

За таких обставин, суд вважає безпідставною відмову відповідача в призначенні пенсії за віком позивачу з підстав ненадання документів, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій.

Як вже було вказано судом, умовами призначення дострокової пенсії за віком учасникам бойових дій відповідно до п. 4 частини першої статті 115 Закону № 1058 для чоловіків є: 1) досягнення 55 років та 2) наявність страхового стажу більше 25 років.

Станом на 25 березня 2024 року вік ОСОБА_1 становив 56 років 02 місяці, тобто позивач досяг 55 річного віку, визначеного п. 4 частини першої статті 115 Закону № 1058, а його страховий стаж становив 33 роки 10 місяців 10 днів, тобто понад 25 років, обумовлених п. 4 частини першої статті 115 Закону № 1058.

Пенсійний орган не заперечує факт досягнення позивачем пенсійного віку і наявність у нього страхового стажу необхідної тривалості на день звернення за призначенням пенсії.

З огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини, саме рішення, а не дії ГУ ПФУ в Донецькій області від 02 квітня 2024 року № 75 про відмову в призначенні пенсії за віком підлягає визнанню протиправним.

Висновок суду про протиправність рішення ґрунтується на тому, що воно не відповідає критеріям, наведеним у п.п. 3, 5, 6 частини другої статті 2 КАС, є необґрунтованим та не може вважатися таким, що прийнято добросовісно і розсудливо.

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Донецькій області не забезпечило всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих позивачем документів.

Оскільки рішення від 02 квітня 2024 року № 75 про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом скасування цього рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 10 частини другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного способу відновлення порушеного права позивача, суд вважає за належне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 02.04.2024 № 75 про відмову в призначенні дострокової пенсії та зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до страхового стажу роботи позивача періоди роботи в колгоспі «Росія» 29.07.1986 по 13.11.1986 та з 01.03.1989 по 06.01.1995 та призначити позивачу дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.03.2024.

При цьому, суд вважає вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

З матеріалів справи убачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у 968,96 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що фактично позовні вимоги задоволені, оскільки рішення про відмову в призначенні пенсії визнано протиправним та скасовано, а вимога про зобов`язання вчинити певні дії є похідною, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.04.2024 № 75.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі «Росія» з 29.07.1986 по 13.11.1986 та з 01.03.1989 по 06.01.1995.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 25.03.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 копійок на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 14 червня 2024 року.

Суддя Т.О. Шувалова