Справа № 300/7133/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7133/23 пров. № А/857/5880/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року (ухвалене головуючим суддею Григоруком О.Б. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/7133/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила визнати протиправною бездіяльності щодо відмови позивачу у перерахунку неправильно обчисленого розміру пенсії з 01.10.2017 за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, через безпідставне заниження страхового стажу відповідачем, зобов`язати зарахувати до його страхового стажу період навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі терміном 2 роки 9 місяців з 01.10.2017, зобов`язати здійснити перерахунок та виплату його пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з 01.10.2017 по 30.06.2023 із врахуванням стажу 38 років 3 місяці, в тому числі з врахуванням періоду навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі 2 роки 9 місяців.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що з 01.12.2006 позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу». При переведенні позивача з пенсії державного службовця на пенсію по віку за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV без її відома з 01.10.2017, відповідачем протиправно не зараховано до її страхового стажу період навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі терміном 2 роки 9 місяців з 01.10.2017.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 задоволено позов.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування ОСОБА_1 з 01.10.2017 по 30.06.2023 до загального трудового стажу періоду навчання Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 з 01.10.2017 по 30.06.2023 до загального трудового стажу період навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі з 1968 по 1971 року 2 роки 9 місяців.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з 01.10.2017 по 30.06.2023 із врахуванням періоду навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі з 1968 по 1971 року 2 роки 9 місяців.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходи з того, що відповідачем було допущено триваюче порушення щодо незарахування позивачу з 01.10.2017 по 30.06.2023 до загального трудового стажу періоду навчання Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції надав неналежну правову оцінку всім суттєвим обставинам справи і не в повній мірі дослідив здобуті в процесі судового розгляду справи докази, що у свою чергу стало причиною порушення судом першої інстанції норм матеріального права, і як наслідок неправильне вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач надала суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вона заперечила щодо її доводів та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що з грудня 2006 року ОСОБА_1 призначена пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу».

Згідно записів трудової книжки позивача до поступлення в Івано-Франківський горпромторг позивач навчалася в Технікумі радянської торгівлі (а.с.11).

Відповідно до диплому НОМЕР_2 у період з 1968 по 1971 року позивач навчалася Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі по спеціальності «товарознавство та організація торгівлі промисловими товарами» (а.с.28).

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, пунктом 4-7 розділу XV «Прикінцеві положення» якого передбачено, що особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені, серед інших, відповідно до Закону України «Про державну службу», розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

З 01.10.2017 позивача переведено з пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV за матеріалами пенсійної справи, без особистого звернення, оскільки розмір пенсії, призначений відповідно до Закону № 1058, був більшим ніж відповідно до Закону України «Про державну службу».

За результатом розгляду звернення позивача від 06.09.2023, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповіддю від 03.10.2023 за № 9371-8854/Р-02/8-0900/23 повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачу з 01.03.2019, з врахуванням періоду навчання в Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі, оскільки, в матеріалах пенсійної справи диплом про навчання був відсутній, а період роботи внесено відповідно до подання.

Зазначено, що 16.06.2023 позивач звернулася до Івано-Франківського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою, про перерахунок стажу набутого до 01.01.2004, а саме: зарахування періоду навчання згідно диплому, який долучила до звернення.

Після перерахунку страховий стаж з 01.07.2023 склав 38 років 3 місяці (в тому числі період навчання 2 роки 9 місяців, стаж враховано по 31.01.2010) (а.с.8-10).

Вважаючи протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо відмови у перерахунку неправильно обчисленого розміру пенсії з 01.10.2017, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 внесено зміни до Закону № 1058-IV, пунктом 4-7 розділу XV «Прикінцеві положення» якого передбачено, що особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені, серед інших, відповідно до Закону України «Про державну службу», розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Як передбачено пунктом 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Судом встановлено, що з 01.10.2017 позивача переведено з пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV за матеріалами пенсійної справи, без особистого звернення.

Разом з тим, з 01.10.2017 відповідачем не було враховано позивачу до загального страхового стажу період навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі відповідно до записів трудової книжки позивача, оскільки в матеріалах пенсійної справи позивача був відсутній диплом про навчання.

При цьому, після надання позивачем до сервісного центру відповідача диплому НОМЕР_2 , з 01.07.2023 відповідачем враховано позивачу до страхового стажу період навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі з 1968 по 1971 року 2 роки 9 місяців (а.с.8-10, 28).

Згідно вимог ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Вимогами абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема, в Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Як вірно зазначено судом, зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Відповідно до п. "д" ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Вимогами абз. 1 п. 8 Порядку № 637 передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Судом вірно зазначено, що під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, учням, аспірантам та клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (науковий заклад) вносить записи про час навчання у денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих та середніх спеціальних навчальних закладів, у партійних школах та школах просування. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукового закладу) про зарахування на навчання та відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів клінічних ординаторів.

Як передбачено підпунктом "в" пункту 2.17 Інструкції від 20.06.1974 №162, у трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступні записи: про час навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах (включаючи і час роботи у студентських загонах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики), партійних школах, школах профруху та про час перебування в аспірантурі клінічної ординатури, крім випадків, зазначених у п. 2.15 цієї Інструкції.

Отже, запис у трудову книжку в період навчання вносився лише студентам, які навчались за денною формою навчання.

Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача міститься запис про навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі, однак у вказаному записі не зазначено порядковий номер, дату та на підставі чого внесено вказаний запис (а.с.11).

Пунктом 8.1 Інструкції від 20.06.1974 № 162 передбачено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників і службовців».

Згідно пункту 18 вказаної Постанови, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак вірним є висновок суду, що з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником навчального закладу. Те, що у записі трудової книжки позивача про навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі не зазначено порядковий номер, дату та на підставі чого внесено вказаний запис, жодним чином не повинно впливати на право позивача на врахування їй до загального страхового стажу періоду навчання за наявності підстав для цього, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок несе керівник підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 3 статті 44 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній станом на 01.10.2017) органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Пунктом 4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, чинній станом на 01.10.2017) визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що неправильне заповнення трудової книжки, саме по собі не може бути підставою для незарахування відповідного стажу, оскільки перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган.

Колегія суддів також вважає вірним висновок суду, що оскільки в трудовій книжці позивача міститься запис про навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі, однак у вказаному записі не зазначено порядковий номер, дату та на підставі чого внесено вказаний запис, при тому, що запис у трудову книжку в період навчання вносився лише студентам, які навчались за денною формою навчання, у спірних правовідносинах відповідач протиправно не перевірив вказаний запис про навчання позивача.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для ефективного захисту прав позивача слід визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування їй з 01.10.2017 по 30.06.2023 до загального трудового стажу періоду навчання Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі та зобов`язати відповідача зарахувати їй з 01.10.2017 по 30.06.2023 до загального трудового стажу період навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі з 1968 по 1971 року 2 роки 9 місяців та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату її пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з 01.10.2017 по 30.06.2023 із врахуванням періоду навчання у Івано-Франківському технікумі радянської торгівлі з 1968 по 1971 року 2 роки 9 місяців.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року у справі № 300/7133/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар