Справа № 320/34549/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури № VI-006/2023 від 29.06.2023, яким було залишено без задоволення скаргу на рішення дисциплінарної палати КДКА Закарпатської області про відмову в порушенні дисциплінарної справи від 13.02.2023;

- зобов`язати Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури розглянути скаргу ОСОБА_1 на рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 13.02.2023.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що строки для звернення до ВКДКА були пропущенні позивачем з поважних причин внаслідок несвоєчасного отримання оскаржуваного ним рішення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову, зазначив, що рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 29.06.2023 № VІ-006/2023 прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки 30-денний строк на оскарження рішення КДКА регіону до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, встановлений ч. 3 ст. 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» розпочинається з дня його прийняття, а не дня його отримання. Також зазначає, що позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з пропущенням встановлених строків.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт зазначає, що позивачем пропущений встановлений ч.7 ст.52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» строк звернення до суду щодо оскарження рішення ВКДКА.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.02.2023 позивач звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області із дисциплінарною скаргою на дії адвоката ОСОБА_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/817 від 21 грудня 2012 року, видане Радою адвокатів Закарпатської області).

Рішенням дисциплінарної палати КДКА Закарпатської області від 13.02.2023 позивачу було відмовлено в порушенні дисциплінарної справи.

Позивачем вказане рішення було отримано 25.02.2023, що підтверджується матеріалами судової справи та не заперечується сторонами (т.1 а.с.61-62).

27.03.2023 позивачем було направлено скаргу до відповідача на рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно -дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 13.02.2023, яку 26.04.2023 було повернуто останньому, у зв`язку із наявністю недоліків.

Відповідні недоліки було усунуто позивачем 09.05.2023 та направлено скаргу на адресу відповідача з проханням визнати причини пропуску строку для звернення до відповідача зі скаргою на рішення КДКА Закарпатської області від 13.02.2023 поважними та поновити цей строк.

Рішенням від 29.06.2023 № VІ-006/2023 відповідачем було залишено без задоволення подану скаргу у зв`язку із пропущенням строків для звернення до ВКДКА.

Вважаючи вищевказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного розпорядження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону № 5076-VI адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 43 Закону № 5076-VI адвокатське самоврядування ґрунтується на принципах виборності, гласності, обов`язковості для виконання адвокатами рішень органів адвокатського самоврядування, підзвітності, заборони втручання органів адвокатського самоврядування у професійну діяльність адвоката.

Адвокатське самоврядування здійснюється через діяльність конференцій адвокатів регіону (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя), рад адвокатів регіону (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя), кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя), Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, ревізійних комісій адвокатів регіонів (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя), Вищої ревізійної комісії адвокатури, Ради адвокатів України, з`їзду адвокатів України (ч. 2 ст. 46 Закону № 5076-VI).

Згідно із частиною 1 статті 52 Закону № 5076-VI Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є колегіальним органом, завданням якого є розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури.

Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури підконтрольна і підзвітна з`їзду адвокатів України та Раді адвокатів України.

За правилами пункту 1 частини 4 статті 52 Закону № 5076-VI Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури.

Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право залишити скаргу без задоволення, а рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без змін (п. 1 ч. 5 ст. 52 Закону № 5076-VI).

Рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено до суду протягом тридцяти днів з дня його прийняття (ч. 7 ст. 52 Закону № 5076-VI).

У той же час, Рішенням Національної асоціації адвокатів України Рада адвокатів України 04-05.07.2014 № 78 затверджено Регламент Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (далі - Регламент), який визначає порядок роботи ВКДКА, її засідань та прийняття рішень з питань, що належать до її повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 42 Закону № 5076-VI адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дії.

Рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду (ч. 8 ст. 50 Закону № 5076-VI).

Відповідно до пункту 3.30 розділу III Регламенту строк на оскарження рішення КДКА, встановлений статтею 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», може бути поновлено за рішенням ВКДКА згідно заяви скаржника про поважність причин його пропуску, про що зазначається в протоколі засідання ВКДКА.

У той же час, порушення строку на оскарження рішення КДКА без поважних причин є підставою для відхилення скарги, про що зазначається в рішенні ВКДКА про залишення скарги без задоволення, а рішення без змін (п. 3.29 розділу III Регламенту).

З матеріалів справи вбачається, що спірне рішення ВКДКА мотивовано тим, що позивач пропустив строк звернення із скаргою на рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 29.06.2023 та ВКДКА не вбачає підстав для визнання обставин пропуску подання скарги поважними.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що положеннями Закону № 5076-VI визначено строк подання скарги до ВКДКА на рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та становить 30 днів з дня його прийняття.

При цьому, строк на оскарження рішення КДКА може бути поновлений. У той же час, порушення строку на оскарження рішення КДКА без поважних причин є підставою для відхилення скарги, про що зазначається в рішенні ВКДКА про залишення скарги без задоволення, а рішення без змін.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що першочергову скаргу позивач до ВКДКА подав 27.03.2023. При цьому, останній просив про поновлення строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 13.02.2023 із зазначенням, що про вказане рішення дізнався 25.02.2023.

У той же час, зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідач не знайшов підстав для поновлення строку оскарження рішення КДКА Закарпатської області та не може вважати відлік перебігу строку на оскарження останнього з 25.02.2023. Наведена позиція відповідача мотивована тим, що першочергова скарга на рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 13.02.2023 про відмову в порушенні дисциплінарної справи, яка не відповідала вимогам Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, була направлена до ВКДКА 27.03.2023 вже з пропуском строку на подання скарги на 12 днів, а скарга, яка відповідала вимогам Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, направлена до ВКДКА 09.05.2023 з пропуском строку на подання скарги на 55 днів.

Стала практика ЄСПЛ сформулювала підхід, відповідно до якого нормативні положення слід тлумачити саме у такий спосіб, який забезпечував би максимально ефективний захист прав людини. ЄСПЛ визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy) (№1), №36813/97, п. 190 та 191).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 (справа №815/1226/18) зазначила, що Конституція України містить не тільки норми прямої дії, але і принципи та цінності; суд повинен, у першу чергу, захищати конституційні права та свободи особи, при виникненні ситуації, за якої потрібно вибирати пріоритет: вузька інтерпретація норми, що призводить до одного результату, або розширене тлумачення, що тягне за собою більш ефективний захист конституційних прав і свобод, варто робити вибір на користь останнього, враховуючи також дотримання балансу суспільних та приватних інтересів.

Отже, фактично йдеться про розширювальне тлумачення прав особи та водночас обмежувальне тлумачення прав - можливостей дій держави. Норми, що визначають правовий статус держави, її органів та посадових осіб (така теза випливає зі спеціально-дозволенного типу правового регулювання діяльності державних органів, закріпленого у статті 19 Конституції України) потрібно тлумачити буквально.

Фактично частиною восьмою статті 50 Закону №5076-VI законодавчо надано ВКДКА статус органу, який зобов`язаний дотримуватись принципів, закріплених статтею 6 Конвенції.

Такий обов`язок закріплено й у Регламенті ВКДКА, відповідно до пункту 3.16 якого розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури здійснюється згідно з вимогами положень Конвенції.

Отже, принципи, які застосовуються судом при оскарженні індивідуальних актів, повинні застосовуватись і ВКДКА.

У вирішенні питання про поновлення строку на оскарження рішень ВКДКА повинна була здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо розумності, обґрунтованості його доводів; забезпечення розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

Таким чином, на переконання колегії суддів, ВКДКА при поновленні строків на оскарження рішень КДКА не було дотримано принципів, визначених пунктами 1, 3, 8 статті 2 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що ч.8 ст.50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», п.34 Положення №120, встановлено строк звернення із скаргою на рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, який становить тридцять днів з моменту прийняття відповідного рішення, однак наголошує, що в даному випадку позивач фактично був позбавлений можливості оспорити оскаржуване рішення раніше, оскільки не знав про його існування та про хід дисциплінарної справи.

Крім того, пропущений строк не є тривалим що позбавляє можливості зробити висновок про пасивну поведінку позивача та недбале ставлення до свої порушених прав.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що 12 днів строку встановленого на оскарження рішення КДКА було втрачено внаслідок несвоєчасного його відправлення КДКА Закарпатської області на поштову адресу позивача.

Крім того, першочергово пропущений строк та строк витрачений на усунення недоліків не є тривалим, що позбавляє можливості зробити висновок про пасивну поведінку позивача та недбале ставлення до свої порушених прав.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого ч.7 ст.52 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», колегія суддів зазначає наступне.

Рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено до суду протягом тридцяти днів з дня його прийняття (ч. 7 ст. 52 Закону № 5076-VI).

Рішення Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури № VI-006/2023 було прийнято 29.06.2023.

Згідно зі статтею 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до суду - це період часу, в межах якого особа може звернутися до адміністративного суду з позовною вимогою про захист своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку з моменту прийняття такого рішення.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури № VI-006/2023 від 29.06.2023 було отримано позивачем лише 20.09.2023 (т.1 а.с.103-103, т.2 а.с.19-20).

Ця обставина є об`єктивно непереборною, не залежить від волевиявлення позивача, пов`язана з перешкодами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджується належними доказами, тому тридцятиденний строк звернення до суду позивач не пропустив.

Колегія суду не приймає до уваги доводи апелянта про направлення спірного рішення на електронну адресу позивача, оскільки доказів отримання ним такого рішення матеріали справи не містять та заперечується позивачем.

Крім того, позивач не є тим суб`єктом на якого розповсюджується обов`язок щодо наявності та користування електронною поштою.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №V-015/2021 від 29.05.2021 винесено передчасно, є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не вбачає зловживань процесуальними правами з боку відповідача, доказів цьому надано не було, тому відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на висновок Верховного Суду викладений у постанові від 11.04.2024 у справі №640/14734/22, оскільки позивачем по справі №640/14734/22 був адвокат, тобто особа, що наділена спеціальним статусом, та на яку розповсюджується обов`язок щодо користування електронною поштою, що вказує на суттєву відмінність із справою, що переглядається.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року - без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 12.06.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна