Справа № 490/10876/23
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/52/2024
13 червня 2024 року Центральним районний суд м. Миколаєва у складі
головуючого судді Черенкової Н.П.,
при секретарі Романовій К.Т.,
за участю представника позивача- адвоката Шилова В.Ю. ( в режимі ВКЗ),
представника відповідача- Палієнко Д.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
Позивач звернулася з позовом до відповідачів про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №540320 від 02.11.2023 року.
Судом встановлено наступне.
02.11.2023 року інспектором взводу №2 роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Ісаченко О.М. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ№540320, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
В даній постанові зазначено, що позивачка 02.11.2023 року близько 16 год.35 хв. керуючи транспортним засобом CHEVROLET LACETTI з державним номерним знаком НОМЕР_1 , здійснила зупинку на перехресті, не пов`язану з наданням переваги в русі, чим порушила вимоги п.п. 15.9 ґ) ПДР України.
За відеозаписом, наданого відповідачем УПП CD диску відеозапису з нагрудного відеореєстратора 475388 поліцейського вбачається, що позивачка здійснила зупинку на перехресті вул. 1-а Воєнна та вул. Велика Морська. Інспектор поліції Вікентьєв С.М. підійшов до ОСОБА_1 представився, пояснив суть правопорушення, попросив документи, а також роз`яснив їй права згідно ст. 268 КАС України та ст.63 Конституції України. Пояснень та заперечень ОСОБА_1 щодо скоєного правопорушення не надала. Після винесення постанови серії БАБ№540320 позивачка сіла в свій автомобіль та від`їхала від місця зупинки.
Позивачкою на підтвердження несправності автомобіля надано Договір на закупівлю послуг від 02.11.2023 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).
За п.1.1. виконавець зобов`язується надати замовнику послуги евакуатора для перевезення автомобіля.
За актом про надані послуги від 02.11.2023 року був поданий евакуатор на вул. 1-Воєнну,2, дистанція становить 7 км.
Наряд - замовлення на діагностику, заміну запчастин, та ремонт складено 02.11.2023 року о 17 год. 10 хв.
За відеозаписом від`їхала з місця складання постанови на автомобілі з вул.1-Воєнна о 16-48 год.
Доказування в адміністративному судочинстві є чинником, який здатний забезпечити поєднання високої ефективності правозастосування із неухильним додержанням прав і свобод приватної особи під час вирішення публічно-правового спору.
У традиційному аспекті доказування розуміють як «процес встановлення фактичних даних у справі», «діяльність учасників розгляду справи», «процес пізнання», «діяльність щодо встановлення істини у справі», «діяльність щодо сприйняття інформації». У Кодексу адміністративного судочинства України відсутнє законодавче визначення доказування.
Отже, доказування це діяльність адміністративного суду, учасників розгляду адміністративної справи, інших заінтересованих осіб із збирання (подання, витребування, забезпечення), дослідження (перевірки, огляду) й оцінки доказів у порядку, встановленому у КАС України.
Метою доказування в адміністративному судочинстві є встановлення істини у справі.
Для доказування характерна внутрішня структура, складовою якої є суб`єкти доказування, об`єкт доказування та етапи доказування.
Суб`єктами доказування в адміністративному судочинстві є суд та учасники розгляду справи. Суд як суб`єкт доказування відіграє активну роль, зважаючи та те, що бере активну участь у збиранні, дослідженні та оцінці доказів. Судове пізнання в адміністративному судочинстві має чітко визначені завдання, обумовлені застосуванням відповідної процедури розгляду справи, її предметом та потребою залучення до справи таких процесуальних осіб, як експерт, обранням тактики розгляду справи (планування засідання, допит сторін та свідків, призначення експертизи тощо), прогнозуванням судових дій (поведінки сторін та їх адвокатів) тощо.
Учасники розгляду справи відіграють ключову роль у доказуванні, тому що між позивачем і відповідачем розподіляється обов`язок доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС (ч. 1 ст. 77 КАС).
Об`єктом доказування є певні обставини справи або, іншими словами, доказова інформація. Під доказовою інформацією розуміють будь-які відомості, на основі яких суд у порядку, встановленому КАС України, встановлює наявність або відсутність обставин, які підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для вирішення адміністративної справи. Функція доказів полягає у забезпеченні безпомилковості, незаперечності й повноти інформації. Об`єкт доказування залежить від виду адміністративної справи та конкретних обставин, які підлягають встановленню.
Для доказування характерні певні логічно послідовні етапи, зокрема збирання, дослідження, оцінка доказів. Кожен з етапів має як самостійне, так і залежне від інших етапів значення, що зумовлено різним змістовним наповненням доказової діяльності, однак єдиною її метою є встановлення всіх обставин у справі задля ухвалення законного та обґрунтованого рішення.
Етап збирання доказів є врегульованою процесуальним законом діяльністю учасників розгляду справи та суду, спрямованою на одержання фактичних даних, що мають значення для вирішення справи, із законних джерел і належними процесуальними способами. Збирання доказів складається із подання, витребування, судових доручень, забезпечення доказів. Збирання доказів в адміністративному судочинстві, на відміну від інших форм правосуддя, покладається не лише на позивача, відповідача, але і на суд. В адміністративному судочинстві суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи (ч. 4 ст. 77 КАС).
Подавати докази мають право учасники справи, зокрема позивач та відповідач. Подання доказів притаманне для стадії відкриття провадження у справі та для стадії підготовчого провадження. Першочергово на позивача покладається обов`язок подати докази разом із позовною заявою. Так, відповідно до ч.4 ст.160 КАС позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Витребування доказів в адміністративному судочинстві можливе як з ініціативи учасників справи, так і з ініціативи суду.
Витребування доказів можливе у випадку, якщо надано не оригінал доказу, а копію.
Дослідження доказів може відбуватися шляхом перевірки, яка спрямована на детальне, всебічне та об`єктивне визначення достовірності таких даних та доброякісності джерел їх отримання. Перевірка доказів на стадії розгляду справи спрямована на детальне, всебічне та об`єктивне визначення достовірності фактичних даних та їх джерел отримання для правильного встановлення обставин справи.
Дослідження доказів це безпосереднє сприйняття і вивчення судом та іншими учасниками інформації про фактичні дані, надані сторонами й іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених законом засобів доказування із додержанням принципів усності та безпосередності.
Оцінка доказів здійснюється тільки судом (ст.90 КАС України).
Так, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Предметом оцінки доказів є наявність їх властивостей належності, допустимості, достовірності, достатності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Об`єктом оцінки суду є докази, а предметом їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС).
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.4 ст.73 КАС).
Належність характеризується наявністю об`єктивного зв`язку між відомостями, які в них містяться, та фактами, що підлягають встановленню у справі.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Допустимим є доказ, який отриманий відповідно до встановленого законом порядку (ст.74 КАС). Допустимість характеризується через законність джерела отримання доказів, тобто суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.75 КАС).
На учасників справи покладається обов`язок надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (п.5 ч.5 ст.44 КАС).
За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.76 КАС).
Учасники справи повинні подавати всі наявні уних докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п.5 ч.5 ст.44 КАС).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (№ 387/03) ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Враховуючи вищезазначене, слід резюмувати, що інститут доказування в адміністративному судочинстві відіграє важливу роль, призначенням його є встановлення обставин у конкретній адміністративній справі та прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Для доказування характерна внутрішня структура, складовою якої є суб`єкти доказування, об`єкт доказування та етапи доказування.
Для доказування характерні певні логічно послідовні етапи, зокрема збирання, дослідження та оцінка доказів. Кожен з етапів має як самостійне, так і залежне від інших етапів значення, що зумовлено різним змістовним наповненням доказової діяльності.
За ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) з подальшими змінами, «адвокат» - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, а «адвокатська діяльність» - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Згідно приписів ст. 21 Закону №5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний:
- дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики;
- на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги;
- невідкладно повідомляти клієнта про виникнення конфлікту інтересів;
- підвищувати свій професійний рівень;
- виконувати рішення органів адвокатського самоврядування;
- виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги (ч. 1).
Адвокату забороняється:
- використовувати свої права всупереч правам, свободам та законним інтересам клієнта;
- без згоди клієнта розголошувати відомості, що становлять адвокатську таємницю, використовувати їх у своїх інтересах або інтересах третіх осіб;
- займати у справі позицію всупереч волі клієнта, крім випадків, якщо адвокат впевнений у самообмові клієнта;
- відмовлятися від надання правової допомоги, крім випадків, установлених законом (ч. 2).
Частиною 1 ст. 24 Закону №5076-VI встановлено, що «адвокатський запит» - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.
Адвокату, адвокатському бюро або адвокатському об`єднанню забороняється укладати договір про надання правової допомоги у разі конфлікту інтересів.
Адвокату забороняється укладати договір про надання правової допомоги і він зобов`язаний відмовитися від виконання договору, укладеного адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, у разі, якщо виконання договору може суперечити інтересам адвоката, членів його сім`ї або близьких родичів, адвокатського бюро або адвокатського об`єднання, засновником (учасником) якого він є, професійним обов`язкам адвоката, а також у разі наявності інших обставин, що можуть призвести до конфлікту інтересів (ч. 1 ст. 28 Закону №5076-VI).
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI, ч. 1 ст. 9 Правил адвокатської етики, конфлікт інтересів - суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.
Наявність сімейних та/або родинних відносин саме по собі не призводить до виникнення конфлікту інтересів, а тому при вирішенні питання про можливість надання правової допомоги членам сім`ї та/або близьким родичам адвокат повинен оцінити всі обставини на предмет наявності суперечності між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками перед клієнтом. При цьому адвокат повинен прагнути об`єктивності та неупередженості і дотримання вимог законодавства та правил адвокатської етики при наданні правової допомоги своєму клієнту у всіх випадках незалежно від наявності будь-яких відносин з останнім.
Аналогічна позиція з дослідженого питання викладена у рішенні Ради адвокатів України «Про затвердження роз`яснення щодо можливості надання адвокатами правової допомоги членам сім`ї та родичам» від 22.09.2017 року №198.
Судом зазначено, що надані представником позивачки докази ремонту автомобіля та його евакуації суд не приймає до уваги, оскільки факт несправності автомобіля позивачки в момент зупинки на перехресті вул. 1-а Воєнна та вул. Велика Морська спростовується наданим відповідачем відео з бодікамери інспектора поліції, з якого вбачається, що позивачка від`їхала з місця зупинки своїм ходом без допомоги евакуатора.
Окрім того, враховуючи вищевикладене, дані докази є недопустимими. Оскільки, як вбачається із довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, за №637654, ФОП ОСОБА_2 припинив діяльність 10.02.2023 року, видом його діяльності була індивідуальна мистецька діяльність, та місцем знаходженням є м. Київ.
При цьому, віддаленість с.Мішково-Погорілове до вул. 1-а Воєнна у м. Миколаєві складає 9 км, що за часом приїзду складає не менше 14 хв.
Від`їхала ОСОБА_1 з місця зупинки о 16:48 год, акт складений о 17:10 год, вже як доставлений евакуатором автомобіль та оглянутий із зазначенням проведеної діагностики та необхідного часу для ремонту.
Конституція України в статті 59 проголосила, що найважливішу соціальну функцію адвокатури - забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах.
Роль єдиного незалежного недержавного самоврядного інституту, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі на закріплених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» принципах верховенства права, законності незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів, реалізується адвокатурою в складній системі правовідносин.
Надзвичайна важливість функціонального навантаження адвокатури вимагає від адвокатів слідування високим етичним стандартам поведінки. При цьому специфіка, комплексний характер обов`язків, що покладені на адвокатуру, обумовлюють необхідність збалансування засад служіння адвоката інтересам окремого клієнта та інтересам суспільства в цілому, дотримання принципів законності і верховенства права.
Дотримання адвокатами особливих деонтологічних вимог і правил розглядається світовою адвокатською спільнотою як необхідна передумова повноцінного функціонування адвокатури, виконання нею її важливої соціальної ролі в демократичному суспільстві.
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає дотримання Правил адвокатської етики (далі Правила) як одного з основних професійних обов`язків адвоката.
З метою дотримання цього принципу в своїй професійній діяльності адвокат зобов`язаний протистояти будь-яким спробам посягання на його незалежність, бути мужнім і принциповим у виконанні своїх професійних обов`язків, відстоюванні професійних прав, гарантій адвокатської діяльності та їх ефективному використанні в інтересах клієнта.
У своїй професійній діяльності адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів клієнта, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності.
Адвокат має залишатися незалежним від свого клієнта.
У межах дотримання принципу законності адвокат зобов`язаний у своїй професійній діяльності виходити з переваги інтересів клієнта. Адвокат за можливості сприяє досудовому та позасудовому порядках урегулювання спорів між клієнтом та іншими особами.
Під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками перед клієнтом, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи не вчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.
Зважаючи на суспільну значущість і складність професійних обов`язків адвоката, від нього вимагається високий рівень професійної підготовки, ґрунтовне знання чинного законодавства, практики його застосування, опанування тактики, методів і прийомів адвокатської діяльності, ораторського мистецтва. Адвокат зобов`язаний надавати професійну правничу (правову) допомогу клієнту, здійснювати його захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність у врахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення.
Всією своєю діяльністю адвокат повинен стверджувати повагу до адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві.
Адвокат повинен бути добропорядним, чесно та гідно виконувати свої професійні обов`язки.Адвокату заборонено робити завідомо неправдиві заяви стосовно суті доручення, фактичних обставин, що мають до нього відношення, їх правової оцінки, прав і обов`язків адвоката, клієнта, а також обсягу своїх повноважень щодо представництва інтересів клієнта.
Приймаючи доручення про надання професійної правничої допомоги, адвокат повинен зважити свої можливості щодо його виконання.
Адвокат зобов`язаний інформувати клієнта щодо ведення дорученої йому справи, утому числі щодо правової позиції у справі.
Адвокату забороняється приймати доручення, якщо результат, якого бажає клієнт, або засоби його досягнення, на яких клієнт наполягає, є протиправними, або якщо доручення клієнта виходить за межі професійних прав і обов`язків адвоката.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно ч.1 ст. 4 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів; та у відповідності до ст. 11 вказаного Закону приймає присягу.
За п.1 ч.1 ст 21 вказаного Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики.
Відповідно до ч.3 ст.7. Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З`їздом адвокатів України17.11.2012 року, адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам.
Статтею 34 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачені підстави притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, а саме: підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.
Дисциплінарним проступком адвоката є:
1) порушення вимог несумісності;
2) порушення присяги адвоката України;
3) порушення правил адвокатської етики;
4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення;
5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків;
6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування;
7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом.
Зміст вимоги щодо дотримання законності визначений у статті 6 Правил адвокатської етики. Вказана норма передбачає, що у своїй професійній діяльності адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності. Адвокат не може давати клієнту поради, свідомо спрямовані на полегшення скоєння правопорушень, або іншим чином умисно сприяти їх скоєнню його клієнтом або іншими особами. Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам. У своєму приватному житті адвокат також зобов`язаний дотримуватися закону, не вчиняти правопорушень і не сприяти зумисно їх скоєнню іншими особами.
Принцип верховенства права в діяльності адвокатури в Україні виражається в тому, що адвокати, представляючи права та законні інтереси громадян, повинні використовувати не заборонені законодавчими актами засоби та прийоми. Будь-яка діяльність адвоката не може суперечити чинному законодавству України та міжнародним нормам права, прийнятими та ратифікованими в Україні. Адвокат також не може приймати завідомо протизаконні доручення та використовувати неправочинні засоби навіть для захисту законних інтересів своїх клієнтів.
Відповідно до ч.1 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Згідно з ч.3 ст.249 КАС України суд може постановити окрему ухвалу у випадкузловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.
Враховуючи наведені вище норми законодавства, в контексті встановлених обставин справи та надання доказів, які вводять суд в оману щодо фактичних обставин справи, суд доходить висновку про необхідність застосування приписів ст. 44 ч.6 КАС України, а саме притягнення до відповідальності ОСОБА_3 передбаченої законом, шляхом постановлення окремої ухвали та доведення її до відома Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Миколаївської області.
Керуючись ст.ст. 241-243, 248, 249, 252, 383 КАС України, суд, -
Направити дану окрему ухвалу Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Миколаївської області для вжиття відповідних дисциплінарних заходів щодо адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія МК №001872, виданого Радою адвокатів Миколаївської області).
Зобов`язати Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури міста Миколаївської області повідомити суд про вжиті заходи протягом одного місяця з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.П. Черенкова