Справа № 309/2403/24
Суддя: Волощук О. Я.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 309/2403/24
Провадження № 2-а/309/23/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О. Я.,

секретаря судового засідання Плиска А. В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в особі відділення поліції № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хустського районного суду Закарпатської області перебуває позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в особі відділення поліції № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 24.04.2024 р. інспектором поліції ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Дудла О. І. винесено постанову серії ЕНА №1988007 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП.

Підставою накладення адміністративного стягнення згідно постанови, є порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху (п. 2.3.), а саме: керування 24.04.2024 року о 13 год. 48 хв. в с. Великий Раковець по дорозі Заболотній Закарпатської області транспортним засобом «Mercedes Sprinter» номерний знак «МЕР878» без пристебнутого паска безпеки.

Позивач із винесеною постановою не погоджується, не вважає себе винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, вважає постанову інспектора поліції ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Дудла О. І. серії ЕНА № 1988007 від 24.04.2024 року необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам законодавства.

В обґрунтування підстав для скасування постанови позивач зазначає, що інспектором поліції не доведено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. порушення правил користування ременями безпеки, про що свідчить відсутність доказів у справі. Позивач зазначає, що він керував транспортним засобом із дотриманням положень правил дорожнього руху.

Позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 1988007 від 24.04.2024 р., винесену інспектором поліції ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Дудла О. І., а провадження по справі закрити, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення та стягнути судові витрати.

Представник відповідача ГУНП в Закарпатській області Чубелка О. Ю. із позовом не погоджується. Надала суду відзив, згідно якого вважає винесену постанову законною та обґрунтованою, подію та склад правопорушення доведеними, просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . На підтвердження заперечень, викладених у відзиві, надала суду відеозаписи із нагрудної камери поліцейського, які містять інформацію щодо обставин подій та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лукинюк Володимир Васильович розгляд справи просив провести у їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити позов.

У судове засідання представник відповідача Головного управління національної поліції в Закарпатській області не з`явилась, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, що не перешкоджає розгляду справи суді.

У відповідності до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд постановляє про розгляд справи у відсутності сторін у порядку спрощеного письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що відносно позивача інспектором поліції ВП № 1 (м. Іршава) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Дудла О. І. винесено постанову серії ЕНА №1988007 від 24.04.2024 року, притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП за порушення водієм транспортного засобу правил користування ременями безпеки керування 24.04.2024 року о 13 год. 48 хв. в с. Великий Раковець по дорозі Заболотній Закарпатської області транспортним засобом «Mercedes Sprinter» номерний знак «МЕР878» без пристебнутого паска пасивної безпеки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про подію та наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, інспектором поліції не додано до постанови, а відповідачем не надано суду.

В судовому засіданні судом досліджено додані до відзиву відеозаписи, з яких не вбачається факту керування позивачем транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки. Тобто, самого правопорушення не зафіксовано, не вказано наявності обставин порушення позивачем ОСОБА_1 24.04.2024 року вимог Правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом марки «Mercedes Sprinter» номерний знак « НОМЕР_1 ».

Крім того, зі змісту відеозапису судом встановлено, що позивач після зупинки транспортного засобу намагався відстебнути ремень безпеки. Інші відеозаписи містять фіксацію процесу підготовки до розгляду та відображають обставини безпосереднього розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 .

Суд констатує, що при винесенні постанови поліцейським ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Дудла О. І. не з`ясовано всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винний ОСОБА_1 у його вчиненні, чи підлягає він притягненню до адміністративної відповідальності, передбаченій ч. 5 ст.121 КУпАП, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП поліцейським не дотримано завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення та відповідачем, відповідно до вимог ст.77 КАС України, не доведено правомірність дій інспектора поліції Дудла О. І. та прийнятого рішення, належними доказами не спростовані доводи, викладені у позовній заяві.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості особи (правова позиція Верховного суду України від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а).

При винесенні покарання за порушення Правил дорожнього руху суди не можуть покладатися на свідчення інспектора поліції, який виніс постанову про штраф, останні не можуть бути допустимим доказами (правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 29.04.2020 у справі №161/5372/17).

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що позов слід задовольнити, скасувати постанову серії ЕНА № 1988007 від 24.04.2024 р., винесену інспектором поліції ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Дудла О. І. щодо ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 484,48 гривень і такий підлягає відшкодуванню позивачу.

Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.

Відповідач у відзиві не погодився із розміром заявлених витрат на професійну правничу допомогу, заявив твердження про відсутність доказів підтвердження понесених позивачем витрат.

При поданні позову позивач зазначив, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані в межах строку, передбаченого ч. 7 ст. 139 КАС України.

11.06.2024 року представником позивача надано суду заяву про залучення доданих до неї доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 4950 грн., що є меншим, ніж заявлено позивачем у позові при визначенні попереднього (орієнтовного) розміру судових витрат (6000 грн.).

Відповідачем не заявлялось клопотань про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд констатує, що відповідно до договору про надання правничої допомоги від 05.05.2024 адвокатське бюро «Лукинюка» в особі Лукинюка В. В. надає ОСОБА_1 правничу допомогу у всіх справах.

Відповідно до умов додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги вартість послуг за надання правничої допомоги в суді першої інстанції з приводу оскарження постанови серії ЕНА № 1988007 від 24.04.2024 року становить 6000,00 грн.

Згідно рахунку № 1 від 09.05.2024 року визначено розмір та реквізити для оплати вартості послуг за надання правничої допомоги за додатковою угодою № 1 6000,00 грн.

Відповідно до квитанції від 17.05.2024 року про оплату рахунку № 1 від 09.05.2024 року, позивачем сплачено 4950 грн. за надання правничої допомоги АБ «Лукинюка» в особі ОСОБА_2 у даній справі.

Отже, позивачем у даній справі були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4950,00 грн. При цьому адвокатом Лукинюком В. В. надавалася відповідна правнича допомога, яка відображена у детальному описі виконаних робіт/наданих послуг від 10.06.2024 року в розмірі 4950 грн. Розмір таких витрат не є завищеним, відповідає обсягу наданої правничої допомоги, принципу розумності та справедливості, підстав для їх зменшення суд не знаходить.

Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, позивачу підлягає відшкодування за сплачений ним судовий збір в розмірі 484,48 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 4950,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 1988007 від 24.04.2024 р., винесену інспектором поліції відділення поліції № 1 (м. Іршава) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Дудла О. І. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП закрити, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп. та 4950 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. витрат на правничу допомогу.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня її винесення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О. Я.