Справа № 440/6888/24
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

13 червня 2024 рокум. ПолтаваСправа № 440/6888/24

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Ясиновський І.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Голови Полтавської обласної ради Біленького Олександра Юрійовича про визнання відсутність повноважень та дій незаконними, недійсним контракту, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Голови Полтавської обласної ради Біленького Олександра Юрійовича, в якій просить:

"- визнати відсутність повноважень у відповідача призначати та/або звільняти з посади керівника підприємства державної форми власності шляхом укладення з ним контракту, визнати контракт від 17.09.2019 р (далі контракт) укладений між Полтавською обласною радою (далі ПОР) в особі відповідача та ОСОБА_2 (далі ООС) про призначення генеральним директором ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (далі ПОКВПТГ) недійсним з дня його підписання відповідачем та розірвати його,

- визнати дії відповідача щодо укладання контракту протизаконними та протиправними, такими що порушують моє право на те, що відповідач буде виконувати свої функції відповідно до вимог ст. 19 Конституції,

- визнати що дії відповідача щодо укладання контракту призвели до незаконного отримання ООС посади керівника ПОКВПТГ, що мало наслідком отримання ним повноважень підписувати довіренності на представництво інтересів ПОКВПТГ іншій особі,

- визнати відсутність повноважень у ПОР щодо управління діяльністю ПОКВПТГ в якості його засновника,

- стягнути з бюджету Полтавської області 2 000 000 грн на мою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяною мені відповідачем порушенням моїх прав.".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вивчивши матеріали позову, суддя дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, з огляду на таке.

Позовні вимоги позивач обґрунтував посиланням на встановлені ним невідповідності в частині повноважень відповідача з призначення та/або звільнення з посади керівника підприємства, як вважає позивач, державної форми власності шляхом укладення з ним контракту про призначення генеральним директором ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». За твердження позивача, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» досі перебуває у державній власності, попри внесені відомості про перебування у комунальній власності, а відтак стверджує про відсутність у відповідача повноважень з призначення генеральним директором ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_3 .

Вивчивши матеріали позову, суддя дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є незгода позивача із діями відповідача, як голови Полтавської обласної ради, щодо укладання контракту з призначення генеральним директором ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Пунктом першим частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України) визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті другої КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1, п.2 ч. 1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст.4 КАС України)

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.2 ч.1 ст.19 КАС України).

Статтею 1 ЦПК України встановлено, що ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ст.19 ЦПК України («Справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів») суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, трудові спори розглядаються у порядку адміністративного або цивільного судочинства.

У порядку адміністративного судочинства розглядаються справи з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до розділу І Статуту (http://te.pl.ua/spozhivacham/naselennyu/dovdkov-ta-nformacyn-materali/statut-pdpriyemstva/) Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», надалі - Підприємство, засноване на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області і підпорядковане управлінню майном обласної ради. Засновник Підприємства - Полтавська обласна рада. Власник Підприємства - територіальні громади сіл, селищ і міст Полтавської області в особі Полтавської обласної ради.

Пунктами 7.1 та 7.2 того ж статуту визначено, що управління Підприємством здійснює його керівник - генеральний директор. Призначення генерального директора здійснюється рішенням сесії Полтавської обласної ради шляхом укладення з ним контракту. У період між пленарними засіданнями звільнення генерального директора та призначення виконуючого обов`язки генерального директора здійснюється за розпорядженням голови Полтавської обласної ради.

Статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 р. №2493-ІІІ (далі за текстом - Закон №2493) встановлено служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2493 посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до ст.3 Закону №2493 посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Частиною 1 статті 11 Закону №2493 встановлено, що громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають присягу.

Суддя враховує, що зайняття керівної посади в установі, яка згідно чинного Статуту заснована органом місцевого самоврядування, не свідчить про проходження публічної служби у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, питання укладення контракту про призначення на таку посаду не пов`язані із проходженням ним публічної служби, а тому спір, з приводу якого позивач звернувся до суду є цивільно-правовим та не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд зауважує, що колом позовних вимог не оспорюється рішення самої Полтавської обласної ради при призначення генеральним директором ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_3 , як суб`єкта владних повноважень чи недотримання порядку прийняття такого рішення.

Також позивачем хоч і констатується факт наявних, на його думку, суперечностей в частині реєстраційних дій стосовно ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та форми власності такого підприємства, однак відповідні позовні вимоги ОСОБА_1 не означуються.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Велика палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях зазначала, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії, дія, бездіяльність. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Під час визначення юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Також, у пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 вказано, що діяльність особи, призначеної у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління на посаду керівника юридичної особи - суб`єкта господарської діяльності (наприклад, керівник житлово-експлуатаційної організації, призначений на цю посаду відповідним органом місцевого самоврядування), що функціонує на основі права господарського відання або права оперативного управління, або за рішенням органу місцевого самоврядування, не є публічною службою, передбаченою пунктом 15 статті 3 КАС. Трудові правовідносини таких осіб регулюються законодавством про працю, а спори із цих питань розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Наведений висновок суду щодо розмежування трудових правовідносин та публічної служби, а також юрисдикції судів щодо розгляду таких спорів, підтверджується правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8, де у п. 13.1 зазначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на саме публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З урахуванням наведених обставин, дана позовна заява не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а відтак суддя відмовляє позивачу у відкритті адміністративного провадження.

Відповідно ч. 6 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою про стягнення моральної шкоди, завданої відповідачем, як до суб`єкта владних повноважень без заявлення вимог про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності такого відповідача як суб`єкта владних повноважень, спір про відшкодування моральної шкоди повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, а у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається (ч. 5 ст. 170 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2-4, 170, 171 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Полтавської обласної ради Біленького Олександра Юрійовича про визнання відсутність повноважень та дій незаконними, недійсним контракту, стягнення моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу, що його повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити позивачу право на звернення до відповідного місцевого загального суду, в частині захисту порушеного права та стягнення моральної шкоди, в порядку цивільного судочинства та з урахуванням вимог Цивільного процесуального кодексу України щодо територіальної юрисдикції (підсудності).

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Копію позову залишити у суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Г. Ясиновський