Справа № 160/2141/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/2141/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

секретар Корсун Ю.В.

за участі представника позивача Трофімова Д.Ю.

представника відповідача Борисенка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року (суддя Юхно І.В.) в справі № 160/2141/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі ГУНП) про визнання протиправними дій щодо не призначення службового розслідування на підставі заяви адвоката Трофімова Дмитра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 від 25 серпня 2022 року; зобов`язання повторно розглянути заяву адвоката Трофімова Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 від 25 серпня 2022 року та призначити службове розслідування за фактами, викладеними в цій заяві.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не призначення службового розслідування на підставі заяви адвоката Трофімова Дмитра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 від 25 серпня 2022 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву адвоката Трофімова Дмитра Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 від 25 серпня 2022 року з урахуванням правових висновків суду, викладених в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог, ухваливши нове рішення про задоволення вимог про зобов`язання ГУНП повторно розглянути заяву адвоката Трофімова Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 від 25 серпня 2022 року та призначити службове розслідування за фактами, викладеними в цій заяві.

Вважає необґрунтованою позицію суду першої інстанції щодо неможливості зобов`язання відповідача призначити службове розслідування.

Теза суду першої інстанції про відсутність у нього повноважень щодо прийняття наказу про призначення службового розслідування є помилковою, адже позивачем не заявлялись вимоги про прийняття такого наказу.

Вважає, що зобов`язання відповідача призначити службове розслідування не є втручанням в дискреційні повноваження цього органу, а суд першої інстанції не надав таким доводам оцінки. При цьому звертає увагу, що відповідач в силу вимог закону має призначити службове розслідування, іншого варіанту поведінки він не має.

Просить стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 3000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку апелянта, предметом дослідження в цій справі є дії службових осіб ГУНП, які за своїм змістом не є управлінською діяльністю, яка створює для позивача правові наслідки.

Звертає увагу, що формулювання, застосоване у нормативно-правовому акті, який регулює порядок проведення службового розслідування в Національній поліції, («за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку») означає, що керівником надається оцінка достатності таких даних при вирішенні питання призначення службового розслідування.

Тобто повноваження щодо призначення службового розслідування стосовно поліцейського є дискреційними та є виключною компетенцію керівника.

Вважає, що суд не може надавати оцінку наявності підстав для призначення службового розслідування, а лише може контролювати, чи не є викладені висновки щодо обставин довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів.

На думку апелянта, ефективним способом захисту прав та інтересів позивача є оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчих у межах кримінального провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач просить відмовити в її задоволенні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не може бути задоволена, апеляційна скарга відповідача має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Дніпровським РУП ГУНП в Дніпропетровській області 15 жовтня 2021 року розпочато кримінальне провадження №0001148 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року у кримінальному провадженню №0001148 від 15 жовтня 2021 року у справі №932/9022/21 (провадження №1-кс/932/4529/21) надано слідчому СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 дозвіл на проведення обшуку у житловому приміщенні, а саме квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_1 з метою відшукування, виявлення та вилучення пристроїв та систем пристроїв, що є компонентами комп`ютера, а також самих комп`ютерів та будь-якого обладнання, яке працює спільно з комп`ютерами (периферійних пристроїв) і забезпечує його додаткову функціональність (веб-камер, роутерів та будь-яких інших); електронних носіїв інформації (USB флеш-накопичувачів, карт пам`яті, накопичувачів на магнітних дисках (стаціонарних та переносних, компакт-дисків, тощо); мобільних телефонів, SIM-карток мобільних операторів.

03 листопада 2021 року в рамках кримінального провадження №0001148 проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_1 . В ході обшуку виявлено та вилучено майно: мобільний телефон МТС «FCC.ID-NM8РJ4100 білого кольору з пошкодженням екрану; носій інформації, флеш-носій марки Trancend 86Б, s/n НОМЕР_1 ; планшет марки Apple Ipad, s/n НОМЕР_2 ; ноутбук марки НР з кришкою сірого кольору s/n НОМЕР_3 ; системний блок чорного кольору s/n 341262; мобільний телефон s/n НОМЕР_4 .

25 серпня 2022 року адвокат Трофімов Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо протиправної бездіяльності слідчого, в якій просив призначити службове розслідування за фактом неповернення протягом більш ніж 10 місяців тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0001148 від 05 жовтня 2021 року.

Слідче управління ГУНП в Дніпропетровській області 19 вересня 2022 року листом №2/Т-540Ад за результатами розгляду заяви від 25 серпня 2022 року в інтересах ОСОБА_1 про неповернення тимчасово вилученого майна під час проведення обшуку, санкціонованого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська у кримінальному провадженні №0001148 від 05 жовтня 2021 року, повідомило представнику позивача таке:

- вивченням матеріалів кримінального провадження №0001148 від 05.10.2021 встановлено, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (№ 932/9022/21, № 1-кс/932/4529/21) надано дозвіл слідчому СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 на проведення обшуку з метою відшукання та вилучення пристроїв та систем пристроїв, що є компонентами ком`ютера та будь-якого обладнання, яке працює спільно з комп`ютерами і забезпечує його додаткову функціональність; електронних носіїв інформації мобільних телефонів, SIM карток;

- під час обшуку майно, яке вилучене у ОСОБА_1 , а саме: мобільний телефон МТС, флеш-носії, планшет марки Apple, ноутбук марки HP, системний блок чорного кольору, мобільний телефон sR58R848FQQB, не вважається тимчасово вилученим;

- з метою повного, всебічного та неупередженого розслідування злочину по кримінальному провадженню надано відповідні вказівки та встановлено контроль за їх виконанням.

В подальшому ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2022 року у справі №932/9022/21, яка набрала законної сили 06 грудня 2022 року, скаргу адвоката Трофімова Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, задоволено; зобов`язано слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0001148 від 05 жовтня 2021 року, повернути ОСОБА_1 майно, вилучене під час обшуку 03 листопада 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон МТС «FCC.ID NM8PJ46100 білого кольору, з пошкодженням екрану; носій інформації, флеш-носій марки Trancend 86Б, s/n НОМЕР_1 ; планшет марки Apple Ipad, s/n НОМЕР_5 ; ноутбук марки НP з кришкою сірого кольору s-n CND8281382; системний блок чорного кольору s/n 341262; мобільний телефон s/n НОМЕР_4 .

Врахувавши зазначену вище ухвалу, якою встановлена протиправність неповернення позивачу вилученого майна, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність висновків відповідача про те, що відомості у заяві адвоката Трофімова Д.Ю. від 25 серпня 2022 року (в інтересах ОСОБА_1 ) не містили у собі ознак вчинення працівниками ГУНП дисциплінарного проступку, крім цього в процесі перевірки працівниками слідчого управління ГУНП матеріалів кримінального провадження № 0001148 будь-яких порушень службової дисципліни з боку поліцейських, які здійснюють досудове розслідування у вказаному провадженні не виявлено, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій ГУНП в Дніпропетровській області щодо не призначення службового розслідування на підставі заяви адвоката Трофімова Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 від 25 серпня 2022 року.

Пославшись на те, що суд не наділений відповідними повноваженнями приймати наказ про призначення службового розслідування, оскільки це є дискреційні повноваження керівника ГУНП в Дніпропетровській області, суд першої інстанції вважав, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУНП в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву адвоката Трофімова Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 від 25 серпня 2022 року з урахуванням правових висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Суд визнає висновки суду першої інстанції необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Дніпровським РУП ГУНП в Дніпропетровській області 05 жовтня 2021 року розпочато кримінальне провадження №0001148 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року у кримінальному провадженню №0001148 від 15 жовтня 2021 року у справі №932/9022/21 (провадження №1-кс/932/4529/21) надано слідчому СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 дозвіл на проведення обшуку у житловому приміщенні, а саме квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_1 з метою відшукування, виявлення та вилучення пристроїв та систем пристроїв, що є компонентами комп`ютера, а також самих комп`ютерів та будь-якого обладнання, яке працює спільно з комп`ютерами (периферійних пристроїв) і забезпечує його додаткову функціональність (веб-камер, роутерів та будь-яких інших); електронних носіїв інформації (USB флеш-накопичувачів, карт пам`яті, накопичувачів на магнітних дисках (стаціонарних та переносних, компакт-дисків, тощо); мобільних телефонів, SIM-карток мобільних операторів.

В рамках кримінального провадження №0001148 03 листопада 2021 року проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно: мобільний телефон МТС «FCC.ID-NM8РJ4100 білого кольору з пошкодженням екрану; носій інформації, флеш-носій марки Trancend 86Б, s/n НОМЕР_1 ; планшет марки Apple Ipad, s/n НОМЕР_2 ; ноутбук марки НР з кришкою сірого кольору s/n НОМЕР_3 ; системний блок чорного кольору s/n 341262; мобільний телефон s/n НОМЕР_4 .

25 серпня 2022 року адвокат Трофімов Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо протиправної бездіяльності слідчого, в якій просив призначити службове розслідування за фактом неповернення протягом більш ніж 10 місяців тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0001148 від 05 жовтня 2021 року.

Слідче управління ГУНП в Дніпропетровській області 19 вересня 2022 року листом №2/Т-540Ад за результатами розгляду заяви від 25 серпня 2022 року в інтересах ОСОБА_1 про неповернення тимчасово вилученого майна під час проведення обшуку, санкціонованого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська у кримінальному провадженні №0001148 від 05 жовтня 2021 року, повідомило представнику позивача, що вилучене у ОСОБА_1 майно не вважається тимчасово вилученим. З метою повного, всебічного та неупередженого розслідування законного злочину, по кримінальному провадженню надано відповідні вказівки та встановлено контроль за їх виконанням.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не є самостійною підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою для цього є, серед іншого, доведеність порушення прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася до суду, суб`єктивного матеріального чи нематеріального блага (законного інтересу) або законного інтересу, який, на думку цієї особи, підлягає захисту.

Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, права якої порушені цим рішенням.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи щодо особи дійсно має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту адміністративним судом є наявність порушення дією, рішенням або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально вираженого права чи інтересу особи, яка стверджує про їх порушення; вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному та нематеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача; під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання адміністративного судочинства.

Вищенаведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 квітня 2012 року у справі № 21-1115во10, Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 815/5585/15, Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 822/450/16, від 10 лютого 2021 року у справі № 640/14623/20, від 18 березня 2021 року у справі № 826/3932/17, від 19 травня 2021 року у справі № 826/13229/16, від 21 грудня 2021 року у справі № 370/2759/18, від 14 лютого 2022 року у справі № 210/3729/17 та від 28 липня 2022 року у справі № 640/31850/20, від 22 серпня 2019 року у справі № 288/1557/16-а, від 18 серпня 2022 року у справі № 540/421/21, від 09 квітня 2024 року в справі № 180/1173/16-а.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Крім того, загальні підходи до судового захисту законних інтересів були сформульовані Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17, в якій зазначено, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним благом, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним; у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (ґ) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:

(а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;

(б) неправовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача; це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини другої статті 124 Конституції України;

(в) встановлена безпосередньо законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу;

(г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності);

(ґ) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

Ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу:

(а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

(б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому; зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;

(в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

(г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 березня 2023 року у справі № 140/13065/21.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Дисциплінарний статут Національної поліції України, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження, затверджено Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно до частин першої четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

З метою належної організації заходів, спрямованих на зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів Національної поліції України, запобігання надзвичайним подіям за участю поліцейських, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань за фактами порушення поліцейськими службової дисципліни наказом МВС України від 07 листопада 2018 року № 893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № 1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок №893).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 893 встановлено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

За положення пункту 2 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування.

Отже, недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування є однією з підстав, за наявністю якої керівник органу Національної поліції має обов`язок призначити службове розслідування.

Разом з тим, позивач, звертаючись до суду з позовом, предметом якого є оскарження дій ГУНП щодо не призначення службового розслідування на підставі заяви адвоката Трофімова Д.Ю., поданої в його інтересах, від 25 серпня 2022 року, не вказує, які саме його права порушенні фактом не призначення службового розслідування.

В судовому засіданні представником позивача також не надано чітких та зрозумілих пояснень стосовно того, які саме права чи інтереси ОСОБА_1 порушені фактом відмови у призначенні службового розслідування, як й не повідомлено, яким чином непризначення службового розслідування за заявою адвоката Трофімова Д.Ю., поданої в інтересах ОСОБА_1 , породжує, змінює або припиняє права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відтак, характер вимог позивача носить неправовий характер, адже призначення службового розслідування не породжує жодних правових наслідків для позивача.

Крім того, судом не встановлено, що позивача можна визнати «потерпілим» від порушення законного інтересу, адже у позивача відсутній в межах спірних правовідносин законний інтерес, на захист якого подано позов; відсутній безпосередній негативний вплив факту непризначення службового розслідування на позивача, а позивачем взагалі не обґрунтована ймовірність негативного впливу на нього у майбутньому; позивачеві не завдано шкоду фактом не призначення службового розслідування.

У постановах від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 6 лютого 2019 року у справі № 720/1536/16-а, від 20 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 13 лютого 2024 року в справі № 320/5934/22 Верховним Судом наголошено, що саме з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивача передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується; відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивачів є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення.

За відсутності бодай одного випадку реального порушення прав, свобод чи інтересів позивачів спірним рішенням відповідача, відсутніми є й підстави для задоволення позову.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим позовом.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Оскільки позивачем та його представником не доведено факту порушення прав чи інтересів позивача, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, не зважаючи на те, дії суб`єкта владних повноважень відповідача щодо непризначення службового розслідування у зв`язку з порушенням слідчим норм КПК України мають ознаки протиправності.

Суд не надає оцінку обґрунтуванню наявності у позивача порушеного права непризначенням службового розслідування, які викладені у додаткових поясненнях, поданих представником позивача під час апеляційного розгляду справи, з таких підстав.

Частиною першою статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Обґрунтування, наведені у додаткових поясненнях, поданих під час апеляційного розгляду справи, не були підставою позову, не заявлялись в суд першої інстанції, тому суд під час апеляційного перегляду справи не може розглядати ці підстави.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року справі № 160/2141/23 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року справі № 160/2141/23 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року справі № 160/2141/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 160/2141/23 нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 12 червня 2024 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 13 червня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов