Справа № 243/1255/24
Суддя: Агеєва О. В.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/243/19/2024
Справа № 243/1255/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Агеєвої О.В.

за участю секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 18 березня 2024 року відповідача Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) замінено на Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 06 лютого 2024 року він керував автомобілем Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 , приблизно о 15 год. 50 хв., рухаючись по вул. Шота Руставелі в місті Києві, йому стало зле, у зв`язку з чим він з`їхав з проїжджої частини дороги і здійснив вимушену зупинку, ввімкнув аварійну світлову сигналізацію і вийшов з автомобіля з метою знайти найближчу аптеку. Повернувшись через 10 - 15 хвилин виявив, що автомобіль відсутній. Після того, як зателефонував на "102" та повідомив про зникнення автомобіля, стало відомо, що його автомобіль евакуйований на майданчик за адресою вул. Набережна Лугова, 4 в м. Києві. Оскільки він є особою з інвалідністю, то був вимушений скористатись послугами таксі, аби дістатися до зазначеної адреси. Там працівники поліції повідомили, що автомобіль евакуйований, начебто, за порушення правил стоянки і повідомили, що забрати авто можна лише після встановлення на телефон застосунку "Київ цифровий" і сплати всіх платежів в застосунку.

Встановивши і зареєструвавшись в застосунку, він отримав в електронному вигляді файл "Доказова база по адміністративному правопорушенню".

Згідно інформації у вказаному файлі, інспектор з паркування ОСОБА_2 зафіксував у режимі фотозйомки порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, передбачених п. 15.9 и) ПДР України і склав постанову серія та номер: 2КІ за ч.3 ст. 122 КпАП України. Саму постанову про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення він не отримував.

Вважає, що адміністративне стягнення накладено незаконно, а постанова серія та номер 2КІ від 06.02.2024 року підлягає скасуванню, оскільки у інспектора з паркування ОСОБА_2 не було законних підстав для складання відносно нього постанови серії 2КІ № за порушення п. 15.9 и) ПДР України, з тих підстав, що зупинка була вимушеною, в зв`язку з погіршенням його самопочуття. Також, згідно наданої доказової бази по адміністративному правопорушенню неможливо встановити вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. З фотографій неможливо встановити, що автомобіль Nissan X-Trail, д.н.з НОМЕР_1 суттєво перешкоджав дорожньому руху або створював загрозу безпеці руху, оскільки на фотоматеріалах, отриманих під час фотозйомки правопорушення, не видно на вимірювальному приладі відстань менше 10 м на місці вчинення правопорушення від автомобіля до виїзду з прилеглої території. Також, оскільки автомобіль стояв на "аварійці", інспектором навмисно зроблено фотографії таким чином, щоб цього не було видно на фотографіях, а саме в проміжок згасання аварійної сигналізації; доказова база не містить фіксації обставин тимчасового затримання та евакуації транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису), а містить лише зображення автомобіля під час вимушеної зупинки.

На лобовому склі автомобіля, коли він його забирав зі спецмайданчика, були відсутні жодні постанови чи повідомлення, таким чином, інспектором грубо порушено вимоги п.8 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 14 листопада 2018 р. №990, а отже подія тимчасового затримання його автомобіля, його евакуація та зберігання є незаконними.

Також зазначає, що внаслідок незаконних дій з боку інспектора з паркування йому завдано значну матеріальну шкоду, оскільки щоб забрати свій автомобіль, він сплатив штраф в сумі 340 грн. згідно постанови серії 2КІ № від 06.02.2024р. і комісію в сумі 34 грн.; 1270 грн. і 127 грн. комісії за евакуацію автомобіля; 144 грн. і 14.40 грн. комісії за перебування автомобіля на спец. майданчику.

Таким чином, понесені ним витрати склали 1929,40 грн. та додатково було витрачено 140 грн. за послуги таксі.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії 2КІ від 06.02.2024 року, закрити провадження у справі та стягнути з Державного бюджету України на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 2069 грн. 40 коп.

У відповідності до ч.8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.6 ст. 162 КАС України.

Відповідачем, Департаментом територіального контролю міста Києва виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), до суду надано відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача ОСОБА_3 не визнаються та в обґрунтування відзиву зазначено, що Постановою головного спеціаліста-інспектора з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Іващенка Т.В. (далі Інспектор) від 06.02.2024 2КІ № на Позивача накладено адміністративне стягнення відповідно до ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території.

На виконання рішення Київської міської ради від 13.07.2023 № 6870/6911 «Про оптимізацію діяльності деяких структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» згідно з розпорядженням Київського міського голови В. Кличка від 17.10.2023 № 994 «Про затвердження структури Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» у складі Департаменту територіального контролю міста Києва утворено управління (інспекцію) з паркування.

Рішенням Київської міської ради від 05.10.2023 № 7112/7153 «Про впорядкування питань щодо діяльності інспекторів з паркування в місті Києві» посадових осіб (інспекторів з паркування) Департаменту територіального контролю міста Києва уповноважено від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також проводити тимчасове затримання транспортних засобів шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку у разі вчинення водієм порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122, частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, визначених частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху), а також у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила).

Відповідно до пункту 1.3 Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.5 Правил дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 10 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 990 (далі Порядок) строк затримання транспортного засобу обчислюється з моменту складення акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а строк зберігання - з моменту доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Відповідно до п. 11 Порядку, особа, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення, або відповідальна особа, зазначена в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особа, яка ввезла затриманий транспортний засіб на територію України, мають право доступу до транспортного засобу, що перебуває на спеціальному майданчику чи стоянці, у присутності особи, відповідальної за зберігання такого транспортного засобу.

Відповідно до п. 12 Порядку, повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, відбувається невідкладно за зверненням відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення.

Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуг з доставлення та/або зберігання транспортного засобу та сплата штрафу за вчинене правопорушення.

Відповідно до п. 1.10 Правил, прилегла територія територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Так, на одному з фотознімків до постанови чітко видно що: 1) за воротами, як відмежовують двір від місця виїзду з прилеглої території знаходиться транспортний засіб, а на самих воротах табличка з написом «паркування заборонено», отже ворота відчиняються з метою заїзду автомобілів в двір та виїзду з нього; 2) в місці виїзду прилеглої території понижено, відносно суміжних ділянок, бордюрний камінь, що також дає підстави ідентифікувати дане місце як виїзд з прилеглої території.

Відповідно до підпункту и) п. 15.9 Правил, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Відповідно до підпункту а) п. 15.10 Правил стоянка забороняється в місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до пп. «З» п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Таким чином, автомобіль Позивача було розміщено з порушенням вимог підпункту и) пункту 15.9 Правил, чим вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП. Транспортний засіб Позивача підлягав тимчасовому затриманню відповідно до вимог пп. з) п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП.

Належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.02.2018 у справі № 760/3696/16-а та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а(2-а/216/33/17) «Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).» Така позиція міститься в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2023 у справі № 758/1619/22.

Позивач стверджує, що 06.02.2024 приблизно о 15 год. 50 хв., рухаючись по вул. Шота Руставелі в м. Києві йому стало зле у зв`язку з чим ним здійснено вимушену зупинку.

Відповідно до п. 1.10 Правил, зупинка припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Відповідно до п. 1.10 Правил, вимушена зупинка припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Відповідно до п. 15.14 Правил у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Однак, Позивачем аварійну світлову сигналізацію не увімкнено, як того вимагає пп. «а» п. 9.9. Правил. А твердження Позивача, що «інспектором навмисно зроблено фотографії таким чино щоб цього не було видно на фотографіях, а саме в проміжок згасання аварійної сигналізації» - не підтверджені належними і допустимими доказами, суперечать наявним в матеріалах справи десяти фотознімкам, які зроблені у відповідності до вимог примітки до статті 14-2 КУпАП. Саме є твердження Позивача за своєю природою є припущенням.

В своїй постанові від 29.09.2022 у справі № П/857/7/2, Верховний Суд звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Департамент просить звернути увагу, що Позивач не надав жодних доказів відвідування аптеки, покупки ліків, звернення до лікаря тощо.

На вимірювальному приладі чітко видно, що транспортний засіб Позивача розміщено на відстані в 155 см (1 метр і 55 сантиметрів) від місця виїзду з прилеглої території.

Твердження позивача, що «З доказової бази, яка міститься в застосунку «Київ Цифровий» неможливо встановити відставити відстань від автомобіля до місця виїзду з прилеглої території» не відповідають дійсності, оскільки матеріали фото фіксації мають велику роздільну здатність, їх можна збільшити на екрані смартфону чи планшету здійснивши відповідний рух (доторкнувшись двома пальцями одночасно до екрану, не відпускаючи їх від екрану розвести пальці в протилежні сторони).

Інспектором було складено акт огляду і тимчасового затримання транспортного засобу, який міститься в матеріалах справи. Акт огляду і тимчасового затримання транспортного засобу надається особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення. Доказів звернення Позивача до Департаменту щодо видачі Акту огляду і тимчасового затримання транспортного засобу матеріали справи не містять.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 2КІ № , повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, матеріали фотофіксації до Постанови, Акт огляду і тимчасового затримання транспортного засобу та платіжний документ.

Матеріали фотофіксації постанови від 06.02.2024 серія 2КІ № в повній мірі відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та містять інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до матеріалів фотофіксації 06.02.2024 о 15:55 Інспектором з допомогою рулетки зафіксовано, що автомобіль Позивача перебував на відстані 155 сантиметрів від виїзду з прилеглої території.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На думку Позивача йому завдана шкода незаконними діями Департаменту, а не Державним бюджетом України, який не може заподіяти шкоду чи вчинити незаконні дії.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01.01.2024 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить 2920 грн. Враховуючи, що заявлений Позивачем розмір завданої йому шкоди є меншим навіть за прожитковий мінімум, твердження про «значну матеріальну шкоду» є необгрунтованим та не заслуговує на увагу.

Просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Тесленко М.С. до суду надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що викладені у відзиві доводи представника відповідача безпідставними та необґрунтованими., к у відзиві на позовну заяву зазначено, що "Позивачем аварійну світлову сигналізацію не увімкнено, як того вимагає пп. «а» п. 9.9. Правил. Що підтверджується фотознімками." На підставі цього відповідач вважає, що вимушена зупинка, в такому разі, є паркуванням.

З наведеною позицією відповідача погодитись неможливо з огляду на наступне.

1.1. Згідно п. 10.1 и) ПДР України, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його

Технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху. Тобто, якщо водій під час руху відчуває погіршення стану здоров`я, то він має право здійснити вимушену зупинку. Відсутність ввімкнутої світлової аварійної сигналізації не робить факт вимушеної зупинки фактом паркування.

1.2.Оскільки автомобіль стояв на "аварійці", інспектором навмисно зроблено фотографії таким чином, щоб цього не було видно на фотографіях, а саме в проміжок згасання аварійної сигналізації. Єдиним можливим підтвердженням порушення позивачем правил вимушеної зупинки міг би бути лише відповідний відеозапис.

Натомість, в матеріалах справи такий відеозапис відсутній.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано беззаперечних доказів того, що відбулась подія саме паркування, а не вимушеної зупинки автомобіля позивачем.

Належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.02.2018 у справі № 760/3696/16-а та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а(2-а/216/33/17).

У відзиві на позовну заяву зазначено, що: "відповідно до матеріалів фотофіксаці 06.02.2024 о 15:55 Інспектором з допомогою рулетки зафіксовано, що автомобіль Позивача перебував на відстані 155 сантиметрів від виїзду з прилеглої території. З наведеною позицією відповідача погодитись неможливо, оскільки із зазначеної фотографії неможливо чітко та однозначно ідентифікувати відстань від вимушено зупиненого автомобіля до виїзду з прилеглої території. Із наведеного фотознімка можна лише ідентифікувати відстань від номерного знаку автомобіля до краю тротуару (бордюрного каменю), яка складає 157,5 см.

Таким чином, матеріали фотозйомки не містять належних та допустимих доказів скоєння позивачем інкримінованого йому правопорушення, а саме не містять доказів згідно яких можна було б точно та беззаперечно визначити відстань від вимушено зупиненого автомобіля до виїзду з прилеглої території.

Щодо порушення порядку затримання ТЗ позивач зазначає, що доказів звернення Позивача до Департаменту щодо видачі Акту огляду і тимчасового затримання транспортного засобу матеріали справи не містять."

Така позиція відповідача є неправомірною, незаконною та явно упередженою.

Відповідно до Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 14 листопада 2018 р. №990 (далі Порядок), після прибуття евакуатора інспектор з паркування у присутності двох понятих і особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з додатком. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу підписують інспектор з паркування, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, та два понятих (крім випадку фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису).

Один примірник акта надається відповідальній особі, зазначеній у частин першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення.

Згідно п.8 Порядку, у разі коли в режимі фотозйомки (відеозапису) зафіксоване адміністративне правопорушення, передбачене частинами третьою та сьомою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки; а також зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками та/ або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома); створення перешкод водіям транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), у зупинці або стоянці), частинами першою, другою або восьмою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, інспектор з

паркування зобов`язаний розмістити на лобовому склі транспортного засобу - копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності якщо технічні можливості дають можливість установити відповідальну особу, зазначену в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення; або - повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, якщо технічні можливості не дають можливості установити відповідальну особу, зазначену в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Всупереч наведеним вимогам, на лобовому склі інспектор з паркування не розмістив ні копію постанови про притягнення до відповідальності, ні відповідне повідомлення.

Наведене не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи наведене, інспектором з паркування грубо порушено вимоги Порядку, а отже подія тимчасового затримання автомобіля, його евакуація та зберігання, винесення оскаржуваної постанови - є незаконними.

Просить суд задовольнити вимоги позивача в повному обсязі.

Представник відповідача у наданому відзиві зазначив, що позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість та реальність позовних вимог.

Позивач проявив пасивність під час реалізації гарантованих ст. 55 Конституції України прав і не сформував доказову базу на підтвердження своїх позовних вимог.

Твердження про «відсутність ввімкнутої світлової аварійної сигналізації не робить факт вимушеної зупинки фактом паркування» не має ніякого сенсу як в у правовому контексті, так і процесуальному у межах розгляду даної справи.

До позовної заяви не додано жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість та реальність позовних вимог.

Позивач проявив пасивність під час реалізації гарантованих ст. 55 Конституції України прав і не сформував доказову базу на підтвердження своїх позовних вимог.

Твердження про «відсутність ввімкнутої світлової аварійної сигналізації не робить факт вимушеної зупинки фактом паркування» не має ніякого сенсу як в у правовому контексті, так і процесуальному у межах розгляду даної справи.

«Подія паркування» взагалі не є предметом доказування, оскільки Позивача притягнуто за порушення правил зупинки ТЗ, а не правил паркування.

Департамент прямо заперечував проти тверджень Позивача стосовно нерозміщення повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності на лобовому склі ТЗ. Позивач у позовній заяві зазначає, що відсутність повідомлень чи постанов ним виявлена під час особистого огляду ТЗ, коли він приїхав забирати його зі штрафмайданчика.

Наголошує, що повноваження Департаменту не поширюються на процес безпосереднього доставлення ТЗ на штрафмайданчик, а тим більше на зовнішні чинники природного, механічного чи іншого характеру, які можуть мати місце під час транспортування, погрузки/вигризки ТЗ.

Просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 06.02.2024 року серія 2КІ №, складеної головним спеціалістом-інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Іващенка Т.В., відносно ОСОБА_1 , вбачається, що 06 лютого 2024 року 15 год. 55 хв. на вул. Руставелі Шота, 22 в м. Києві транспортний засіб NISSAN ХТRАІL, державний номер НОМЕР_1 , зупинено ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушено пункт 15.9 и) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП.

Технічний засіб, яким здійснено фото/відеофіксаціїю правопорушення: АРМ Інспектора.

Адреса вебсайту в мережі Інтернет з матеріалами фото/відеофіксації правопорушення: kyiv.digital/penalty/check.

Ідентифікатор для доступу до інформації на вебсайті номер постанови.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній руху.

Відповідно до п.п. 1.3, 12.4 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306(із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015року №580-VIII "Про Національну поліцію"(далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно п. 15.9 и). ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

За порушення, передбачене п. 15.9 «и» ПДР України відповідачем відносно позивача було винесено постанову про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн. за порушення вимог ч.3 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до положень статті 14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил зупинки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу та заміри в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано: 1) дату порушення; 2) географічні координати, 3) час вчинення порушення; 4) місце вчинення:

Зокрема, з фотознімків, наданих відповідачем, вбачається, що автомобіль позивача ОСОБА_1 здійснив зупинку, стоянку ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Із матеріалів фотофіксації, які відповідачем долучаються до відзиву на позовну заяву, вбачається, що приналежний позивачу транспортний засіб NISSAN ХТRАІL, державний номер НОМЕР_1 було розташовано ближче 10 м від виїзду з прилеглої території.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 251 КпАП Україн доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.

Так, за приписами ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Відповідно п. 2 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 р. № 990 ( далі - Постанова № 990), тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється інспектором з паркування в разі вчинення водієм порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а також у разі вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ст. 265-4 КУпАП, для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: розташовано ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій.

Відповідно до п. 1.10 Правил, прилегла територія територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Приписами п. 1.5 ПДР встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач надав суду фотокартки, на одному з якого вбачається, при вимірюванні відстані зупиненого транспортного засобу NISSAN ХТRАІL, державний номер НОМЕР_1 та виїзду з прилеглої території на шкалі рулетки маються показники 156 см.

Крім ього, на одному з фотознімків до постанови чітко видно що за воротами, які відмежовують двір від місця виїзду з прилеглої території знаходиться транспортний засіб NISSAN ХТRАІL, державний номер НОМЕР_1 , а на самих воротах табличка з написом «паркування заборонено», отже ворота відчиняються з метою заїзду автомобілів в двір та виїзду з нього.

В місці виїзду прилеглої території понижено, відносно суміжних ділянок, бордюрний камінь, що також дає підстави ідентифікувати дане місце як виїзд з прилеглої території Відповідно до підпункту и) п. 15.9 Правил, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до підпункту а) п. 15.10 Правил стоянка забороняється в місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до пп. «З» п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Таким чином, автомобіль NISSAN ХТRАІL, державний номер НОМЕР_1 було розміщено з порушенням вимог підпункту и)пункту 15.9 Правил, чим вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З фотофіксації допущеного правопорушення вбачається, що розміщений позивачем автомобіль суттєво перешкоджав дорожньому руху та створював загрозу в безпеці руху, з огляду на що був тимчасово затриманий, що підтверджується Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, складеного 06.02.2024 о 15-55 годині на вул. Руставелі в м. Києві, що наданий відповідачем.

Таким чином, постанова серії 2КІ № , винесена 06.02.2024 року головним спеціалістом-інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Іващенка Т.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.9 «и» ПДР України та частини 3 статті 122 КУпАП є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, відповідає вимогам КУпАП, а тому є законною.

Відповідно до п. 2 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 р. № 990 ( далі Постанова № 990), тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється інспектором з паркування в разі вчинення водієм порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а також у разі вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Випадки розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно ст. 265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: и) зупинено ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Тобто зупинка транспортного засобу у місці, де відстань ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території і безпосередньо на місці виїзду є суттєвим перешкоджання дорожнього руху у розумінні КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 122 КУпАП, є наявність відповідного складу правопорушення, зокрема здійснення зупинки транспортного засобу, де відстань ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Перевіряючи доводи позивача з цих підстав, суд звертає увагу на те, що факт вчинення Позивачем правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме здійснення зупинки транспортного засобу де відстань ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, що зупинився, менше 10 метрів, підтверджується матеріалами справи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він здійснив вимушену зупинку, оскільки йому стало зле, та увімкнув аварійний сигнал, однак відповідачем зроблено фотознімки так, що на них не видно, що аварійний сигнал був увімкнений, суд відхиляє як безпідставні, оскільки, як убачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, що автомобіль був зупинений та стояв на відстані ближче ніж 10 м від виїзду з прилеглої території, однак, доказів того, що дана зупинка була вимушеною, позивач не надав жодного тому належного доказу, а саме: не надано доказів того, що він дійсно заходив до аптеки для придбання ліків, виклику швидкої допомоги тощо, також позивачем не надано суду доказів, що при вимушеній зупинці він вмикав аварійний сигнал, натомість з наданих відповідачем фотознімків, вбачається, що аварійні сигнали не були увімкнені.

Тож, залишення в такому місці автомобіля, створює перешкоди та загрозу безпеці дорожнього руху, що безпосередньо пов`язано із загрозою життю та здоров`ю громадян.

У контексті аналізу таких доводів ОСОБА_1 суд зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Наведені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування судом при розгляді цієї справи.

Крім того, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

З аналогічних підстав суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо недоліків акту огляду та затримання автомобіля, а також про те, що працівник поліції не залишив на склі автомобіля постанову та повідомлення про його затримання.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, спірна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 06022024 року серія 2КІ №, складеної відносно ОСОБА_1 , прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Оскільки судом встановлено відсутність правових підстав для скасування оскарженої позивачем постанови, то відсутні також підстави для стягнення понесених позивачем витрат у вигляді сплати штрафу, послуг евакуатора, таксі та плати за збереження транспортного засобу на спеціальному майданчику.

На підставі встановлених обставин та аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР в їх сукупності, суд приходить до висновку про правомірність спірної постанови відповідача, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 19, 20, 72, 77, 286 КАС України, ст.ст. 9, 132-1, 245, 251, 280, 283 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня складення в повному обсязі до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11.06.2024

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області О.В. Агеєва