Справа № 160/6196/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2024 рокуСправа №160/6196/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі відповідач, Департамент), в якій позивач просить суд
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область про відмову в проведенні реєстраційних дій від 22 серпня 2023 року за №68979726;
- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 серпня 2023 року за №56662514 з урахуванням рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року по цивільній справі №205/1744/15ц.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу №429 від 20.01.2015 р. за №15 підтверджено такі факти: загальна сума пайового внеску і позики на момент здачі будинку грудень 1995 року складала 7545 гривень 00 копійок; сума пайового внеску і позики сплачено на момент смерті ОСОБА_3 (22.09.1999 р.) в розмірі 1961 гривня 19 копійок; остаточна заборгованість по позиці складала 5583 гривні 81 копійка, яку оплатив ОСОБА_3 за період з 2000 року по 18 червня 2006 року; заборгованості по позиці станом на 01.01.2015 р. немає. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_3 було сплачено та визнано за ним право власності на пайові внески лише в розмірі 6 809 гривень 56 копійок, в саме: сплачено за період з 2000 року по 18 червня 2008 року - 5 583 гривні 81 копійку, за рішенням суду визнано право власності - 980 гривень 60 копійок та 245 гривень 15 копійок, разом - 1 225 гривень 75 копійок. Натомість, за позивачем визнано право власності на пайові внески, а саме: в розмірі 245 гривень 15 копійок; в розмірі 490 гривень 30 копійок; разом 735 гривень 45 копійок. 16.08.2023 р. ОСОБА_1 звернулася до Департаменту із заявою (реєстраційний номер 56662514), однак рішенням від 22.08.2023 р. державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_2 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, розглянувши заяву від 16 серпня 2023 року за реєстраційним номером 56662514 відповідно до Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, встановим наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, а саме: відсутність відомості щодо набуття, зміни або припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 в рішенні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року по цивільній справі №205/1744/15-ц; відсутня відмітка щодо набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року по цивільній справі №205/1744/15-ц в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Позивач стверджує, що вона набула право власності в порядку спадкування на частку пайових внесків в розмірі 245 гривень 15 копійок та в розмірі 490 гривень 30 копійок, разом на частку пайових внесків в розмірі 735 гривень 45 копійок, що є підставою для державної реєстрації права власності на частку квартири за АДРЕСА_1 відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 р. по цивільній справі №205/1744/15-ц, що набрало законної сили 05.03.2019 р., у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення протиправним та підлягає скасуванню.
Вищезазначена позовна заява не відповідала вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), тому ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 р. була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 р. ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду від 15.04.2024 р. про відкриття провадження по справі разом із позовною заявою з додатками була отримана відповідачем 22.04.2024 р., про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Станом на 08.05.2024 р. (з урахуванням строку на поштове відправлення) та станом на день розгляду справи по суті, відзив на позов до суду не надходив.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, відповідач правом на подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) та надання доказів по справі не скористався, з клопотанням про продовження строків на надання відзиву до суду не звертався.

Згідно із приписами ч. 6 ст. 77 КАС України, у разі якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що під час розгляду цивільної справи №205/1744/15-ц судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій було встановлено, що 03.01.1996 р. ОСОБА_3 було оформлено зобов`язання, згідно якого вона отриману від ЖБК №429 у позику суму в розмірі 589 500 000 руб., строком на 30 років, зобов`язалася погашати щомісячно з 01 січня 1996 року по 01 січня 2026 року. Одночасно з виплатою позики зобов`язалася виплачувати суму відсотків за користування позикою в розмірі 3 % річних, а у випадку прострочення платежів 25 % річних на залишок боргу.

05.01.1996 р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів ОСОБА_3 був виданий ордер №35 на підставі загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу від 19.12.1995 р. №7, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ради народних депутатів 21.12.1995 р. №1710 члену ЖБК №429 на жиле приміщення: квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з трьох осіб: ОСОБА_3 , чоловіка ОСОБА_4 , дочку ОСОБА_5 , яка після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Згідно зі змістом листа Комунального підприємства Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації від 10.02.2015 р. за №1121, станом на 31.12.2012 р. в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 , відомості щодо права власності відсутні.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 28.02.2014 р., квартира АДРЕСА_1 , складається з: 1 - коридор - 6,2 кв.м., 2 - житлова - 13, 9 кв.м., 3 - житлова - 17,5 кв.м., 4 - житлова - 12,7 кв.м., 5 - кладова - 0,3 кв.м., 6 - кухня - 7,5 кв.м., 7 - туалет - 1,1 кв.м., 8 - ванна - 2,0 кв.м., 1 - лоджія - 1,8 кв.м., II - балкон - 0,8 кв.м., житловою площею - 44,1 кв.м., загальною площею - 63,8 кв.м.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.04.2013 р. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , Житлово-будівельного кооперативу - 429 м.Дніпропетровська, треті особи - Комунальне підприємство "Міжміське бюро технічної інвентаризації", Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину, встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково. Визнано грошові кошти в розмірі 1961,19 грн., виплачені подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в період з 03 березня 1995 по 22 вересня 1999 року за квартиру АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном подружжя. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину грошових коштів в розмірі 980,60 грн. Стягнено в рівних частках з ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , Житлово-будівельного кооперативу - 429 м.Дніпропетровська на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 180,99 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 р. рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2013 року в частині відмови ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та Житлово-будівельного кооперативу - 429 м.Дніпропетровська про визнання права власності в порядку спадкування скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та Житлово-будівельного кооперативу - 429 м.Дніпропетровська в цій частині задоволено. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на паєві внески у розмірі 245,15 грн., сплачені за квартиру АДРЕСА_3 . В решті рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2013 року залишено без змін.

03.10.2018 р. Ленінським районним судом м.Дніпропетровська прийнято рішення по справі №205/1744/15-ц, згідно з яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину пайових внесків в порядку спадкування за законом та за заповітом, визнання права власності на частину квартири - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , право власності на частку пайових внесків в розмірі 245 грн. 15 коп., сплачених за квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , право власності на частку пайових внесків в розмірі 490 грн. 30 коп., сплачених за квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 9/100 частин квартири АДРЕСА_4 .

В задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Вищезазначене рішення оскаржене ОСОБА_3 в апеляційному порядку.

05.03.2019 р. Дніпровським апеляційним судом прийнято постанову, згідно з якою апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м. скасовано та судом апеляційної інстанції прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 р. по справі №205/1744/15-ц залишено без змін.

Вищезазначену постанову оскаржено ОСОБА_1 у касаційному порядку.

09.07.2020 р. Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду прийнято постанову по справі №205/1744/15-ц, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року залишено без змін.

Постанова Верховного Суду набирала законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та такою, що не підлягає оскарженню.

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 183828330 від 07.10.2019 р.) слідує, що 03.10.2019 р. ОСОБА_3 подав до КП Бюро технічної інвентаризації Дніпровської ради Дніпропетровської області заяву про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за результатами розгляду якої державним реєстратором Василенко Б.В. здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на вказану квартиру (форма власності: приватна, розмір частки: 1/1), що підтверджується актуальною інформацією про право власності (номер запису про право власності: 33559352; дата, час державної реєстрації: 03.10.2019 15:20:11).

В якості підстави виникнення права власності зазначено довідку (серія та номер 8), видану 19.09.2019 р. Житлово-будівельним кооперативом №429 про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

16.08.2023 р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Департаменту із заявою (реєстраційний номер 56662514) щодо проведення реєстраційних дій.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви від 16.08.2023 р. (реєстраційний номер 56662514) державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі державний реєстратор) прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій за №68979726 від 22.08.2023 р.

Згідно із цим рішенням відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 р. та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 р. державний реєстратор встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій.

Так, зокрема, державний реєстратор у спірному рішенні зазначив, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме:

«Повноваження суб`єктів державної реєстрації прав визначені статтею 9 ЗУ "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", до яких, в тому числі, належить проведення державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 3 ст.10 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Приписами ч.8 ст.18 ЗУ "Про державну реєстрацію речових, прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перетбачено, що Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Вами подано заяву про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Для проведення державної реєстрації на заявлену квартиру Вами надано рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 року, Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2019 року, Постанову Верховного Суду від 09.07.2020 року. З огляду наданих документів було встановлено,: що Постановою Верховного суду від 09.07.2020 року Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2019 року залишено без змін. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2019 року рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м. скасувати. У задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Отже на підставі Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 року визнано за ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 право власності на частку пайових внесків в розмірі 245 грн. 15 коп., сплачених за заявлену квартиру в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 право власності на частку пайових внесків в розмірі 490 грн. 30 коп., сплачених за заявлену квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Статтею 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Згідно наданого Вами рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 року відсутні відомості щодо набуття, зміни або припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Звертаємо Вашу увагу, що згідно пошуку відомостей в Єдиному державному реєстрі судових рішень на час розгляду заяви відсутня відмітка щодо набрання законної сили рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 року».

Не погодившись із вищезазначеним рішенням державного реєстратора, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 р. (далі Закон №1952-IV), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за №1127 від 25.12.2015 р. (далі - Порядок №1127), Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2021 р. (далі - Порядок №1141) (в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV, обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі (ч. 1 ст. 5 Закону №1952-IV).

Статтею 9 Закону №1952-IV передбачено, що до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до положень п. 1-2, п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV, державний реєстратор, зокрема:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом);

наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 2 статті 18 Закону №1952-IV встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до частини 8 цієї ж статті, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 22 Закону №1952-IV).

Відповідно до пункту 18 Порядку №1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування (п. 23 Порядку №1127).

Так, частиною 1 статті 24 Закону №1952-IV (в редакції на час виникнення правовідносин) визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом;

6-1) встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці;

13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію, оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці);

14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості;

15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості;

16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва;

17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва;

18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю";

19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою) у разі:

державної реєстрації спеціального майнового права на неподільний/подільний об`єкт незавершеного будівництва;

первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості;

державної реєстрації спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості у зв`язку з його першим відчуженням;

20) не дотримано вимоги, визначені статтею 27-2 цього Закону.

Частиною 2 статті 24 Закону №1952-IV встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1952, яка кореспондується з пунктом 23 Порядку №1127, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення державного реєстратора Департаменту за №68979726 від 22.08.2023 р. слідує, що підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій за заявою позивача стало те, що згідно наданого заявником рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 року відсутні відомості щодо набуття, зміни або припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Натомість, позивач вважає, що вона набула право власності в порядку спадкування на частку пайових внесків в розмірі 245 гривень 15 копійок та в розмірі 490 гривень 30 копійок, разом на частку пайових внесків в розмірі 735 гривень 45 копійок, що є підставою для державної реєстрації за нею права власності на частку квартири за АДРЕСА_1 відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 р. по цивільній справі №205/1744/15-ц.

В ході дослідження змісту судових рішень, винесених по суті спору в рамках цивільної справи №205/1744/15-ц, судом встановлено таке.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 р. по справі №205/1744/15-ц, зокрема, було визнано за ОСОБА_1 право власності на 9/100 частин квартири АДРЕСА_4 .

Водночас, постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2019 р., залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09.07.2020 р., рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м. скасовано та судом апеляційної інстанції прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.

З огляду на викладене, рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 р. по справі №205/1744/15-ц у відповідній частині, є скасованим, у зв`язку з чим дане рішення суду не є в розумінні Закону №1952-ІV документом, що дає змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомості.

Одночасно із цим, суд зауважує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.07.2020 р. по справі №205/1744/15-ц зазначив таке:

«У постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138цс13 Верховний Суд України виклав правову позицію, в якій в тому числі зазначив, що згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність», який діяв станом на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Установивши, що член ЖБК №429 ОСОБА_3 , на ім`я якої видано ордер на зайняття спірної квартири, до своєї смерті повністю пай за квартиру не внесла, за життя нею сплачено лише 311,19 грн та пайові внески на суму 1 650 грн, що загалом складає 1961,19 грн, а після її смерті пайові внески за квартиру продовжував сплачувати ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що до складу спадщини ОСОБА_3 входили лише пайові внески у розмірі 980,60 грн, у зв`язку з чим ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 і ОСОБА_8 успадкувала лише частину внесеного паю, а не частину квартири, пропорційно розміру цієї частки пайового внеску.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на частку пайових внесків після смерті ОСОБА_3 і ОСОБА_8 , та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 ».

Згідно із ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у постановах Дніпропетровського апеляційного суду та Верховного Суду по цивільній справі №205/1744/15-ц наголошено, що ОСОБА_1 успадкувала лише частину внесеного паю, а не частину квартиру, пропорційно розміру цієї частки пайового внеску.

Відтак, зміст вищенаведених постанов судів апеляційної та касаційної інстанцій та позовної заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що позивач помилково ототожнює набуття права власності в порядку спадкування на частку пайових внесків із набуттям права власності на частину спірного об`єкта нерухомості.

Також суд вважає за необхідне окремо зауважити, що в межах цієї справи суд не надає оцінку правомірності вчинення відповідних реєстраційних дій та рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_9 за №49044270 від 07.10.2019 р. стосовно реєстрації за ОСОБА_3 речових прав на спірний об`єкт нерухомості (зокрема, права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ), оскільки наведене не входить до предмету спору даної адміністративної справи.

Окрім того, у спірному рішенні державний реєстратор звернув увагу заявника на те, що згідно пошуку відомостей в Єдиному державному реєстрі судових рішень на час розгляду заяви відсутня відмітка щодо набрання законної сили рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 р.

Натомість, суд не погоджується із вищенаведеними доводами державного реєстратора Департаменту, оскільки на момент розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про проведення реєстраційних дій (16.08.2023 р.) в Єдиному державному реєстрі судових рішень була наявна інформація щодо набрання законної сили усіх судових рішень по цивільній справі №205/1744/15-ц (в т.ч., й рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2018 р., яке набрало законної сили у відповідній частині 05.03.2019 р. з урахуванням постанови Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2019 р. та постанови Верховного Суду від 09.07.2020 р.).

Разом з тим, помилковість вищенаведених тверджень державного реєстратора не впливає на юридичну силу спірного рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення було видано державним реєстратором Департаменту на підставі та у межах наданих відповідачу повноважень, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, неупереджено, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно та своєчасно, з урахуваннях усіх обставин справи, а тому він є правомірним та підстави для його скасування відсутні.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 серпня 2023 року за №56662514 з урахуванням рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року по цивільній справі №205/1744/15ц, слід зазначити таке.

Статтею 11 Закону №1952-IV визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Положеннями ч. 4 ст. 26 Закону №1952-IV визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, державний реєстратор чи посадова особа територіального органу Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону) вносить відомості про скасування (анулювання) відповідного рішення до Державного реєстру прав та відновлює розгляд відповідної заяви.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач по справі є суб`єктом владних повноважень, для якого рішення судів є обов`язковими для виконання, а безпосередня діяльність у сфері реєстрації прав проводиться виключно в межах та у спосіб, передбачений законодавством України, в тому числі положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», норми якого є спеціальними нормами.

Таким чином, виходячи з аналізу норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, яка проводиться відповідно до визначених законом етапів, вчиненню реєстраційних дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства, а також з урахуванням того, що під час розгляду справи було встановлено правомірність оскаржуваного рішення державного реєстратора Департаменту про відмову в проведенні реєстраційних дій (зокрема, у державній реєстрації права власності на нерухоме майно), суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній частині.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до приписів статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із приписами ч. 1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (, вул. Старокозацька, 58, м.Дніпро, 49000) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.06.2024 р.

Суддя О.М. Неклеса