Справа № 160/2452/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/2452/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.

за участю представників: відповідача - Раєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 ( суддя першої інстанції Златін С.В.) в адміністративній справі №160/2452/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 31.01.2024 року просить:

визнати протиправними дії відповідача, що полягають у відмові прийняти до розгляду рапорт позивача про звільнення за власним бажанням від 03.08.2023 року та у винесенні наказу від 27.12.2023 року № 91 "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким позивача звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку;

зобов`язати відповідача скасувати наказ від 27.12.2023 року № 91 "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким позивача звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, розглянути рапорт позивача про звільнення за власним бажанням від 03.08.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим, що 03.08.2023 року позивач подав до відповідача рапорт про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції з 03.11.2023 року; 16.08.2023 року рапорт позивача зареєстровано в управлінні кадрового забезпечення; після цього позивач отримав від відповідача листа від 21.08.2023 року № 664/59-2023, яким відповідач повідомив позивача, що звільнення зі служби за власним бажанням здійснюється за наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; 03.11.2023 року відповідач листом № 6199/59/02-2023 повідомив позивача про те, що рапорт позивача про звільнення за власним бажанням з поліції залишено без реалізації; 27.12.2023 року відповідач прийняв наказ про звільнення позивача зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку (відсутність на службі без поважних причин з 07.11.2023 року по 07.12.2023 року); стосовно позивача також було проведено службове розслідування, про наявність якого позивача не повідомляли; пояснення від позивача під час службового розслідування не відбирали чим грубо порушили права поліцейського під час проведення стосовно нього службового розслідування; відповідач також порушив строк проведення службового розслідування; позивач вважає, що відповідач протиправно застосував до правовідносин щодо звільнення зі служби в поліції за власним бажанням Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 (далі Положення № 114), оскільки у разі суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу; до спірних правовідносин підлягає застосуванню КЗпП України, а саме: ч.1 ст. 38 КЗпП України;. відповідач порушив строк проведення службового розслідування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів справи встановлено 03.08.2023 року позивач подав до відповідача рапорт про звільнення за власним бажанням зі служби в поліції з 03.11.2023 року.

16.08.2023 року рапорт позивача зареєстровано в управлінні кадрового забезпечення.

Після цього позивач отримав від відповідача листа від 21.08.2023 року № 664/59-2023, яким відповідач повідомив позивача, що звільнення зі служби за власним бажанням здійснюється за наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; вважається прогулом невихід на службу без поважних причин поліцейського, який подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, після дат, зазначених у його рапорті, та за відсутності наказу про його звільнення; за такими фактами проводиться службове розслідування та вирішується питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності.

Судом встановлено що з 02.11.2023 року по 06.11.2023 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується відповідною довідкою № 2532 від 02.11.2023 року, копія якої міститься у матеріалах справи.

03.11.2023 року відповідач листом № 6199/59/02-2023 повідомив позивача про те, що рапорт позивача про звільнення за власним бажанням з поліції залишено без реалізації; вважається прогулом невихід на службу без поважних причин поліцейського, який подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, після дат, зазначених у його рапорті, та за відсутності наказу про його звільнення; за такими фактами проводиться службове розслідування та вирішується питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності

27.12.2023 року відповідач прийняв наказ про звільнення позивача зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку (відсутність на службі без поважних причин з 07.11.2023 року по 07.12.2023 року).

Вказаний наказ прийнято за результатами проведеного службового розслідування, висновок якого від 07.12.2023 року міститься у матеріалах справи.

Факт відсутності позивача на службі підтверджується актами про відсутність на службі, які містяться у матеріалах справи та матеріалами службового розслідування.

Позивач під час розгляду справи також підтвердив факт не виходу на службу у період з 07.11.2023 року по 07.12.2023 року.

Службове розслідування призначено згідно наказу відповідача від 23.11.2023 року № 434 Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії, копія якого міститься у матеріалах справи.

Стосовно рапорту позивача про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням та правового регулювання порядку звільнення зі служби в поліції за власним бажання.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов висновку про правомірність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, в межах вимог апеляційної скарги, суд виходить з наступного.

Правовідносини щодо проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга і третя статті 77 Закону № 580-VIII).

Згідно з пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (Положення №114), яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та на час виникнення спірних правовідносин є чинним.

Згідно із підпунктом "ж" пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Пунктом 68 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

За змістом пункту 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

В межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Отже, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку є правомірною у випадку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення.

Подібну правову позицію висловлював Верховний Суд у постановах від 12 серпня 2019 року у справі №810/3376/16, від 05 вересня 2019 року у справі №820/5844/16, від 22 жовтня 2019 року у справі №804/4997/17, від 22 листопада 2019 року у справі №813/740/17, від 20 грудня 2019 року у справі №826/375/17, від 05 лютого 2020 року у справі №819/744/16, від 20 травня 2020 року у справі №804/868/16, від 30 вересня 2020 року у справі №826/16621/17, від 14 січня 2021 року у справі №822/1093/18, від 09 лютого 2021 року у справі №826/10404/16, від 23 червня 2021 року у справі №813/740/17, від 11 серпня 2021 року у справі №826/7075/16, які по суті основуються на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 червня 2014 року у справі №21-241а14.

У цій справі встановлено, що позивача звільнили з 17 січня 2024 року (відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII) на підставі наказу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (т.1 ас154, ас 148,149,150).

Зважаючи на наведені положення законодавства у поєднанні зі згаданою правозастосовною практикою, колегія суддів погоджується з думкою відповідача про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, а ні через три місяці від дати попередження (подання рапорту).

Окрім іншого, відповідач виходив з того, що подання особою рапорту на звільнення за власним бажанням не породжує у роботодавця обов`язку застосувати визначений п. 68 Положення №114 термін для звільнення такої особи.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією, оскільки позивач написав рапорт про звільнення зі служби 03 серпня 2023 року і вправі був розраховувати на звільнення з посади саме з цієї дати, вказана обставина не наділяє відповідача правом звільнити позивача зі служби в день написання рапорту, так як позивач про це не просив, але за усною домовленістю з відповідачем, ОСОБА_1 здійснював службові обов`язки до листопада місяця 2023 року, що вказує на дотримання відповідачем п. 68 Положення №114.

Крім того, в матеріалах справи міститься вказівки Голови Національної поліції України керівникам головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та м. Києві, міжрегіональних територіальних органів, державних установ, що належать до сфери управління Національної поліції України про розгляд рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, де чітко зазначено необхідність дотримуватися вимог Положення №114 під час звернень з рапортами про звільнення за власним бажанням.

Посилання позивача на те, що при вирішенні цієї справи мають застосовуватись загальні правила, встановлені статтею 38 Кодексу законів про працю, колегія суддів відхиляє, оскільки в цьому випадку саме Положення №114 є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наразі є чинним і встановлює, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Досліджуючи правомірність в частині звільнення позивача зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту НПУ, колегія суддів зазначає що дії відповідача які виразилися у нерозгляді рапорту позивача вчасно, зумовили позивача дотриматись порядку передбаченого п. 68 Положення №114 та сподіватися на вирішення питання про звільнення через такий тривалий проміжок часу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на приписи зазначеної норми процесуального закону, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок.

Суд першої інстанції викладеного не дотрималися.

Неповнота з`ясування судами фактичних обставин справи позбавила суд першої інстанції можливості правильно застосувати норм матеріального права при вирішенні питання щодо правомірності спірного наказу.

Спір у цій справі виник у зв`язку із накладенням дисциплінарного стягнення на поліцейського у вигляді звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало вчинення ним дисциплінарного проступку, порушення вимог пунктів 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 6 частини 1 статті 18, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», вимог внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють».

Об`єктивна сторона констатованих відповідачем порушень мала вияв у відсутності позивача на службі без поважних причин у період з 07.11.2023року до 07.12.2023 року.

Оцінюючи аргументи позивача, суд апеляційної інстанції встановив, що до нормативно-правових актів, які регулюють діяльність Національної поліції України, внесено значну кількість змін, які регулюють функціонування цього органу в період воєнного стану: Закон України «Про внесення змін до законів України Про Національну поліцію та Про Дисциплінарний статут Національної поліції України з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», Закон України «Про внесення змін до Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»; Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо присвоєння спеціальних звань поліції під час дії воєнного стану», але ці зміни не поширюються на ситуацію позивача, оскільки будь-яких застережень до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» не приймалося.

Оцінюючи аргументи відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає про їх помилковість та необґрунтованість, з огляду на те, що відповідачем мотиви позивача щодо звільнення зі служби «за власним бажанням» визначаються такими, що не мають правового обґрунтування, разом з тим, з огляду на позицію відповідача, одночасно існують причини та підстави на звільнення позивача за ініціативою Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють».

Підсумовуючи, суд першої інстанції під час розгляду справи не дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 в адміністративній справі №160/2452/24 скасувати та прийняти нову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють, що полягають у неприйнятті до розгляду рапорт позивача про звільнення за власним бажанням від 03.08.2023 року та у скасуванні наказу від 27.12.2023 року № 91 "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким позивача звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку.

Зобов`язати Департамент поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють скасувати наказ від 27.12.2023 року № 91 "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким позивача звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, з урахуванням висновків суду розглянути рапорт позивача про звільнення за власним бажанням від 03.08.2023 року.

Постанова набирає законної сили 12 червня 2024 року, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано 13 червня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров