Справа № 400/4107/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 р. № 400/4107/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаДержавної служби України з безпеки на транспорті, вул. Фізкультури, 9, м. Київ, 03150,

провизнання протиправною та скасування постанови від 01.02.2024 № ПШ 057621,

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 01.02.2024 № ПШ 057621, винесену посадовими особами Відділу Державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача у розмірі 17000,00 гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно притягнув його до юридичної відповідальності за відсутність роздруківки за 12.12.2023 даних роботи з цифрового тахографа, оскільки:

водій відповідного транспортного засобу здійснював внутрішні перевезення, то у нього був відсутній обов`язок зі встановлення та експлуатації тахографа, а отже і обов`язку з його перевірки, адаптації тощо; при внутрішніх перевезеннях водій повинен мати або заповнені тахокарти, або картку водія, або індивідуальну книжку водія;

на момент перевірки транспортний засіб був обладнаний тахографом.

08.05.2024 представник позивача подав до суду позовну заяву (в уточненій редакції), в якій зазначив інше найменування відповідача у справі, а саме: Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультурна, 9, м. Київ, 03150; ) (далі відповідач). Предмет і підстава позову залишились не змінними.

28.05.2024 через канцелярію суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву від 27.05.2024, в якому він просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн при здійсненні внутрішніх перевезень повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Крім цього, водії такого транспортного засобу зобов`язані також мати протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти або карти водія чи роздруківки даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Водій транспортного засобу позивача під час перевірки надав роздруківку даних роботи тахографа, але у ній відсутні дані про цього водія. А це свідчить про відсутність карки водія у слоті тахографа. Відтак на момент перевірки була відсутня роздруківка даних роботи цифрового тахографа водія, зазначений водій не використовував особисту картку водія.

У встановлений судом строк позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

02 травня 2024 року Миколаївським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для подання до суду:

позовної заяви, оформленої відповідно до статей 160, 161 КАС України з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині цієї ухвали;

документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн або документів, які підтверджують підстави його звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У встановлений судом строк позивач подав до суду копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 03.05.2024 № 81 про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн, а також позовну заяву (в уточненій редакції), в якій вірно зазначив найменування відповідача.

09.05.2024 представник позивача подав заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду повернуто без розгляду у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору.

13.05.2024 представник позивача повторно подав заяву про забезпечення позову, яка ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 задоволено шляхом зупинення дії постанови Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.02.2024 № ПШ 057621 про застосування до позивача адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

23 травня 2024 року Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також про витребування у відповідача копії матеріалів за актом № 005784 про скоєння 12.12.2023 позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт.

До відзиву на позовну заяву від 27.05.2024 відповідач додав витребувані в нього судом докази.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач є власником транспортного засобу ДАФ (DAF), реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно з товарно-транспортною накладною № 177191 від 12.12.2023 позивач, як автомобільний перевізник, на вищевказаному автомобілі здійснював перевезення вантажу з с-ща Високопілля до м. Новий Буг.

Цього ж дня посадова особа відповідача на автомобільній дорозі Н-23 150 км + 150 м провела перевірку транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1 , за результатами якої склала Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 12.12.2023 АР № 005784.

Згідно із зазначеним Актом під час перевірки виявлено порушення, а саме: відсутність роздруківки даних роботи цифрового тахографа, водій не використовував особисту картку до цифрового тахографа транспортного засобу. Також цим Актом встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», тобто перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Водій транспортного засобу підписав цей Акт без зауважень і пояснень.

Відповідач направив позивачу лист від 02.01.2024 № 84/32/24-24, яким повідомив про дату, час і місце у розгляді справи за актом від 12.12.2023 АР № 005784 про скоєння порушення законодавства про автомобільний транспорт в Дніпропетровській області.

Вищезазначений лист позивач отримав 15.01.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу (ф. 119) № 049.

01.02.2024 відповідач в особі відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 057621 (далі Постанова № ПШ 057621).

Згідно з цією постановою позивач допустив порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, а саме роздруківки за 12.12.2023 даних роботи з цифрового тахографа водія ОСОБА_2 , водій не використовує особисту картку до цифрового тахографа транспортного засобу Даф держ. номер НОМЕР_1 (акт № 005784), а також постановив стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 гривень.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до абзацу дванадцятого частини сьомої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що розглядати справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Отже, Державна служба України з безпеки на транспорті, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, має повноваження щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, а його посадові особи розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Відповідно до пункту 1 і додатку розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» відділ державного нагляду (контролю) у Миколаївській області та відділ нагляду (контролю) у Дніпропетровській області є структурними підрозділами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті. Статусу юридичної особи вони не мають.

Таким чином, відділ державного нагляду (контролю) у Миколаївській області і відділ нагляду (контролю) у Дніпропетровській області не мали статусу юридичної особи, а їх посадові особи були посадовими особами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті.

З огляду на це суд прийшов до висновку, що посадові особи відповідача, зокрема, таких структурних підрозділів його апарату як відділ державного нагляду (контролю) у Миколаївській області та відділ нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, мали повноваження на розгляд справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Що стосується безпосередньо дій позивача, за які його притягнуто до юридичної відповідальності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, штраф у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Згідно з абзацом першим пункту 6.1 розділу VI Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 (далі Положення № 340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Абзацом п`ятим пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241 (далі Інструкція № 385), передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи розрдруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до пункту 6.3 розділу VI Положення № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пунктів 6.1 і 6.3 розділу VI Положення № 340, пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції № 385 при здійсненні внутрішніх вантажних перевезень:

водії вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн зобов`язані мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

а водії вантажних автомобілів з повною масою до 3,5 тонн індивідуальну книжку водія, встановленої форми.

Суд встановив, що відповідно до товарно-транспортної накладної № 177191 від 12.12.2023 позивач був автомобільним перевізником, який 12.12.2023 здійснював внутрішні перевезення вантажу на автомобілі ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з Актом від 12.12.2023 АР № 005784 водій автомобіля ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві власності, надав при проведенні рейдової перевірки посадовій особі відповідача роздруківку за 12.12.2023 даних роботи з цифрового тахографа. Однак, у цій роздруківці відсутні дані про водія, оскільки він не використовував особисту картку до цифрового тахографа транспортного засобу.

Водій підписав вказаний акт без зауважень.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1.4 розділу І Інструкція № 385 контрольний пристрій (тахограф) обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Абзацами другим, третім, четвертим і сьомим пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції № 385 встановлено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

З наведеного слідує, що у роздруківці даних роботи з цифрового тахографа обов`язково повинно бути зазначено дані про водія, що забезпечує можливість перевірки дотримання ним режиму роботи та відпочинку.

У разі відсутності відомостей про водія в роздруківці, така роздруківка не є документом, що підтверджує виконання автоперевізником обов`язку щодо забезпечення виконання вимог законодавства з питань охорони праці.

Тому відповідач обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність на момент перевірки у водія транспортного засобу документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки надана водієм роздруківка даних роботи з цифрового тахографа не містила відомостей про водія транспортного засобу.

Щодо дотримання відповідачем порядку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується (частина вісімнадцята статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Частиною двадцять першою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що порядок проведення рейдових (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Абзацом першим пункту 27 Порядку № 1567 встановлено, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Суд встановив, що відповідач направив позивачу лист від 02.01.2024 № 84/32/24-24, яким повідомив про дату, час і місце у розгляді справи за актом від 12.12.2023 АР № 005784 про скоєння порушення законодавства про автомобільний транспорт в Дніпропетровській області. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу (ф. 119) № 049 цей лист позивач отримав 15.01.2024.

Оскільки відповідач надіслав позивачу лист від 02.01.2024 № 84/32/24-24 своєчасно, суд прийшов до висновку, що відповідачем при винесенні Постанови № ПШ 057621 було дотримано вимог пунктів 26 і 27 Порядку № 1567.

Поряд з цим, абзацом першим пункту 25 Порядку № 1567 встановлено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Оскаржувана постанова складена відповідачем 01.02.2024 на підставі Акта від 12.12.2023 АР № 005784, тобто у межах двомісячного терміну з дня складення цього Акта.

Відтак усі наведені в позовній заяві обґрунтування щодо протиправності оскаржуваної постанови спростовуються наявними матеріалами справи.

Будь-яких інших доказів та обставин, які, на думку позивача, свідчили б про протиправність оскаржуваної постанови, у позовній заяві не навів, а суд не встановив.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 01.02.2024 № ПШ 057621.

Позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультурна, 9, м. Київ, 03150; ) про визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.02.2024 № ПШ 057621 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 (Сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 14 червня 2024 року