Справа № 400/2141/24
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 р. № 400/2141/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. у порядку спрощеного позовного провадження розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаДержавної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, вул. Антоновича, 51,м. Київ,03150, пров. Космонавтів, 61, пов.1,м. Миколаїв,54056

провизнання протиправною та скасування постанови №ПШ057539 від 18.01.2024,

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позов до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 057539 від 18.01.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що позивач вважає спірну постанову протиправною та зазначає, що на момент перевірки не був автомобільним перевізником.

Ухвалою суду від 08.03.2024 відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що на момент перевірки у позивача були відсутні тахокарти або бланку підтвердження діяльності з 14.11.23 по 04.12.23 року водія, на підставі чого відповідачем прийнято постанову №ПШ 057539 від 18.01.2024 року про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17000 грн. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд

ВСТАНОВИВ:

12.12.2023 при проведенні рейдової перевірки перевірено транспортний засіб, MAN, д.н.з. НОМЕР_1 (напівпричіп НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Під час перевірки встановлено, що автомобільний перевізник не забезпечив водія документами передбаченими статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутні тахокарти або бланк підтвердження діяльності з 14.11.23 по 04.12.23 року водія.

За вказане порушення постановою Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області №ПШ 057539 від 18.01.2024 року до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17000,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону №2344-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пп. 2, 19 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань - здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; - здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Частиною чотирнадцятою статті 6 Закону № 2344-ІІІ визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону №2344-ІІІ:

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно зі статтею 33 Закону №2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до статті 6 Закону №2344-ІІІ Кабінет Міністрів України 08.11.2006 прийняв постанову №1567, якою затвердив Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок №1567). Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Пунктом 15 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема:

- наявність визначених статтею 39 та 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з положеннями статті 34 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник повинен, зокрема:

- виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

- забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

- забезпечувати безпеку дорожнього руху.

Таким чином, положеннями чинного законодавства покладено на перевізника обов`язок з забезпечення дотримання вимог чинного законодавства у сфері перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Відповідно до статті 18 Закону №2344-ІІІ визначено, зокрема, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог статті 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Формулювання «інші документи, передбачені законодавством» передбачає необхідність звернення до інших нормативно-правових актів, якими регулюються ті чи інші суспільні відносини в сфері перевезень, для визначення необхідних для здійснення внутрішніх вантажних перевезень документів. Відтак, перелік документів, наведений у статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», не є вичерпним.

Таким чином, положеннями чинного законодавства покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а на водія пред`явлення для перевірки відповідних документів.

Відповідно до положень пункту 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Так, підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт та застосування адміністративно-господарського штрафу стала відсутність на момент проведення перевірки обов`язкових при здійсненні перевезень документів, а саме: тахокарти або бланку підтвердження діяльності з 14.11.23 по 04.12.23 року водія.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення №340), яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку (пункт 1.2).

За змістом абзацу 2 пункту 6.1 Положення №340 водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Вимоги Положення №340 поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/тавантажів колісними транспортними засобами (пункт 1.3).

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб позивача оснащено аналоговим тахографом.

Таким чином, з огляду на зазначені вище норми, використання тахокарт до аналогового тахографа чи особистої картки водія до цифрового тахографа є щоденним обов`язком водія під час керування транспортним засобом. У свою чергу, на перевізника покладено обов`язок забезпечити водія необхідною кількістю тахокарт чи чинною особистою карткою.

Натомість, посадовими особами Укртрансбезпеки під час проведення рейдових перевірок здійснюється перевірка наявності документів на встановлений тахограф (зокрема, належним чином заповнених тахокарт до аналогового тахографа у визначеній законодавством кількості (поточний день та 28 попередніх днів)), обов`язкова наявність яких визначається відповідно до статті 48 Закону №2344-ІІІ.

Як встановив суд, на момент перевірки водій ОСОБА_2 не надав державному інспектору заповнені відносно нього тахокарти або бланк підтвердження діяльності водія.

При цьому, факт нездійснення водієм перевезень може бути підтверджений лише бланком підтвердження діяльності. Це позбавило працівника Укртрансбезпеки перевірити режим праці та відпочинку водія позивача за всі попередні 28 днів.

При цьому, встановлений факт відсутності зазначених тахокарт або бланка підтвердження діяльності як водій на момент перевірки, так і позивач у позові не заперечується.

Таким чином, ненадання водієм на момент проведення перевірки заповнених тахокарт до аналогового тахографа у визначеній кількості (за поточний день та попередні 28 днів) або бланку підтвердження діяльності водія є самостійною підставою для застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ.

Отже, не пред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, а тому відповідачем було правомірно складено оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Щодо твердження позивача про те, що в день перевірки ним не надавалися послуги з перевезення вантажу, а за відсутність тахокарт за попередні дні відповідальність покладається на перевізника, суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, у розумінні ст. 1 Закону № 2344-ІII автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Вантажні перевезення, згідно цієї ж статті Закону - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі Правила № 363), врегульовано, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Зі змісту товарно-транспортної накладної від 05.12.2023 № 15 вбачається, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_1 , замовником та вантажовідправником є ТОВ "Інтерагро ЛТД", водій - ОСОБА_2 .

Вказана товарно-транспортна накладна була пред`явлена посадовій особі Відділу державного нагляду під час рейдової перевірки.

Тому, оскільки з наданої водієм під час перевірки ТТН від 05.12.2023 № 15 слідує, що автомобільним перевізником є саме ФОП ОСОБА_1 , отже позивач виступає перевізником, який надавав послуги з перевезення вантажу.

Щодо твердження позивача про те, що ним було передано без відповідного переоформлення ТЗ водію ОСОБА_2 , а тому він не має нести відповідальність за відсутність попередніх тахокарт, суд зазначає, що оскільки на момент перевірки 12.12.2023 водій не надав державному інспектору заповнених відносно себе тахокарт за зазначені вище дати або бланка підтвердження діяльності, відповідальність повинен нести саме позивач, адже саме останній на дату перевірки виступав перевізником.

Тому саме позивач повинен був 12.12.2023 забезпечити водія всіма необхідними документами, в тому числі тахокартами за попередні 28 днів, або бланком підтвердження діяльності, адже саме цей документ підтверджує факт нездійснення водієм перевезень за попередні дні, враховуючи, що законодавством встановлено обов`язок водія мати та надавати при перевірці перевіряючим документи, а перевізника забезпечити їх наявність у такого водія. При цьому, позивач не дотримався умов щодо наявності заповненого бланку підтвердження діяльності водія за попередні дні, у разі якщо водій не працював у позивача.

Зважаючи на вищевказане в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар