Справа № 420/35974/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/35974/23

Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Дата і місце ухвалення 21.03.2024р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 11.01.2023 року (довідка від 09.12.2022 року № 5106-) щодо взяття на облік внутрішньо переміщену особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради взяти на облік як внутрішньо переміщену особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 з дати звернення - грудня 2022 року;

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно з дати звернення - грудня 2022 року з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 19.07.2023 р. Департаменту праці та соціальної протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо зняття з обліку внутрішньо переміщену особу - ОСОБА_1 та припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1 .

Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради взяти на облік як внутрішньо переміщену особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКП НОМЕР_1 , з дати звернення - грудня 2022 року.

Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКП НОМЕР_1 , відповідно з дати звернення - грудень 2022 року з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог- відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилався на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначив, що 11.01.2023 року ОСОБА_1 самостійно через Портал «Дія» знявся з обліку внутрішньо переміщених осіб. Як зазначає апелянт, співробітники Департаменту не приймали в цьому участі та не приймали жодних рішень про зняття ОСОБА_1 з обліку.

Апелянт у поданій апеляційній скарзі вказав на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні визнав протиправним та скасував рішення від 19.07.2023 р. Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи - ОСОБА_1 та припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1 , тоді як зазначеного рішення Департамент не приймав.

Апелянт наголошував на тому, що жодного рішення щодо зняття з обліку ОСОБА_1 через Портал «Дія» Департаментом не приймалось, оскільки втручання структурних підрозділів з питань соціального захисту населення в роботу Порталу «Дія» щодо взяття на облік та зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб не передбачено законодавством.

В апеляційній скарзі зазначено, що 13.11.2023 року позивач особисто звернувся до управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту із заявою про взяття на облік та включення до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. На підставі вищезазначеної заяви ОСОБА_1 на даний час перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту з 13.11.2023 року, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Стосовно призначення, нарахування та виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі апелянт вказав на те, що відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332, для призначення допомоги внутрішньо переміщена особа або уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком. Однак, як зазначає апелянт, із відповідною заявою про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам позивач не звертався, а тому підстави для призначення, нарахування та здійснення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у Департаменту були відсутні.

З огляду на викладене позивач просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 року та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

31.05.2024 року представником позивача засобами підсистеми «Електронний суд» був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому наведені заперечення щодо доводів апелянта та викладено прохання відмовити у задоволенні апеляційної скарги Департаменту праці та соціальної політики ОМР та залишити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 року без змін.

Згідно статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.12.2022 року через портал «Дія» зареєструвався як внутрішньо переміщена особа.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач вказував на те, що він був вимушений у 2022 році покинути своє постійне місце проживання у Херсонській області у зв`язку із збройним конфліктом та переміститись до м. Одеси, де 09.12.2022 року став на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджувалось довідкою від 09.12.2022 року № 5106-. Позивач вказав, що 09.12.2022 року він через портал «Дія» також подав заяву на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Також ОСОБА_1 зазначив, що у вересні 2023 року він дізнався про скасування статусу внутрішньо переміщеної особи та на адвокатські запити, надіслані до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної військової адміністрації, з метою з`ясування причин скасування такого статусу, йому було повідомлено, що рішення про зняття його з обліку не приймалось, а 11.01.2023 року він, нібито, самостійно через Портал «Дія» знявся з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Так, листом за вих. № 000-00303-/32927 від 24.10.2023 року Департамент реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення Національної соціальної сервісної служби України повідомив, що відповідно до відомостей, отриманих із Єдиної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, ОСОБА_1 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа з 09.12.2022 у м. Одеса (довідка № 5106-), оформлена засобами Порталу Дія; з 11.01.2023 знято з обліку самостійно засобами Порталу Дія.

17.11.2023 року у відповідь на адвокатський запит стосовно скасування статусу внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради компетенції поінформував, що згідно Єдиною інформаційною базою даних внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрація відбулась в управлінні соціального захисту населення в Київському районі м.Одеси. 11.01.2023 ОСОБА_1 самостійно через портал Дія знявся з обліку внутрішньо переміщених осіб.

01.12.2023 року представником позивача отримано відповідь Департаменту праці та соціальної політики, відповідно до якої 11.01.2023 р. ОСОБА_1 самостійно через Портал Дія знявся з обліку внутрішньо переміщених осіб.

06.12.2023 року Департамент реалізації держаної політики у сфері соціального захисту населення Нацсоцслужби у відповідь на повторний адвокатський запит з питанням на підставі чого ОСОБА_1 було знято з обліку, як внутрішньо переміщену особу, повідомив, що відповідно до відомостей отриманих із Єдиної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, ОСОБА_1 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа з 09.12.2022 у м. Одеса (довідка № 5106-), оформлена засобами Порталу Дія; з 11.01.2023 знято з обліку самостійно засобами порталу Дія, з 13.11.2023 і по теперішній час у м. Одеса.

08.12.2023 року представником позивача отримано лист № /2-23/Г-2085-1.4- елн.-А3 з Департаменту соціальної та сімейної політики, згідно з яким ОСОБА_1 самостійно за допомогою порталу «Дія» знявся з обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі м.Одеси, у зв`язку із чим на центральному рівні виплату допомоги припинено з 01.02.2023 в автоматичному режимі. Рішення про зняття з обліку ОСОБА_1 , управлінням не приймалось.

Позивачем заперечується факт того, що 11.01.2023 року він самостійно зняв себе з обліку як внутрішньо переміщена особа.

Позивач вважає, що відповідач не мав законних підстав для скасування його статусу внутрішньо переміщеної особи, як і підстав для припинення виплат допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 .

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб можливо лише на підставі рішення обласної державної (військової) адміністрації на підставі якого невідкладно вноситься інформація до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, оскільки відповідачем до суду не надано жодного рішення прийнятого за результатами розгляду заяви про відмову від довідки та скасування статусу ВПО, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про самостійне зняття з обліку є необґрунтованими.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо припинення нарахування та виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі є протиправними та не відповідають положенням законодавства України, а зважаючи на те, що позивач подав заяву на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі через портал «Дія» 09.12.2022 року, та з огляду на відсутність рішення обласної військової адміністрації про зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що позивач має право на взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу, та призначення і виплати йому допомоги на проживання саме з 09.12.2022 року.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного:

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно ст. 1 Закону № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За положеннями статті 2 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Статтею 4 Закону № 1706-VII визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 4 Закону № 1706-VII, підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 5 Закону № 1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

У статті 12 Закону № 1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Так, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Зазначеною статтею передбачено, що рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

В свою чергу статтею 13 Закону № 1706-VII особі гарантоване право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб до суду в порядку, визначеному законом.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 11.01.2023 року про скасування дії довідки від 09.12.2022 року № 5106-) щодо взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу (далі ВПО).

Однак, як встановлено в ході розгляду справи, будь-якого рішення про скасування дії довідки від 09.12.2022 року № 5106- про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради не приймалось.

З наданих Департаментом доказів, а саме, з витягу з бази даних ВПО вбачається, що позивач є користувачем порталу «Дія» та 11.01.2023 року знятий з обліку як ВПО самостійно через Дію.

Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 41 Закону № 1706-VII передбачено створення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Вказаною статтею визначено, що Єдина інформаційна база даних про внутрішньо переміщених осіб створюється з метою обліку таких осіб.

Порядок створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб визначається Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну, є відповідальним за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

В свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що заява про взяття на облік та включення до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб інформації про внутрішньо переміщену особу за наявності технічної можливості може подаватися також через Єдиний державний вебпортал електронних послуг (далі - Портал Дія).

Заява про взяття на облік може бути подана в електронній формі з використанням мобільного додатка Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Портал Дія) повнолітньою або неповнолітньою внутрішньо переміщеною особою, якій присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків. У разі наявності в такої особи дітей подання заяви про взяття їх на облік можливе лише за наявності відображення в електронному вигляді інформації, що міститься у свідоцтві про народження таких дітей, виготовленому на паперовому бланку (далі - е-свідоцтво про народження) (п. 21 Порядку № 509).

Пунктом 91 Порядку № 509 визначено, що заявник має право подати до уповноваженого органу повідомлення про зміну фактичного місця проживання/перебування або про добровільне повернення до покинутого постійного місця проживання (далі - повідомлення) через Портал Дія.

Повідомлення може бути подано через Портал Дія заявником, який пройшов автентифікацію з використанням інтегрованої системи автентифікації, електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог Закону України Про електронні довірчі послуги або інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу заявника.

У разі відсутності в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб персональних даних заявника формування повідомлення блокується та інформація про це надсилається заявнику програмними засобами Порталу Дія.

Повідомлення в електронній формі формується автоматично засобами Порталу Дія у довільній формі, придатній для сприйняття його змісту.

Згідно п. 11 Порядку № 509, органи державної влади та органи місцевого самоврядування мають право безоплатно отримувати інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, зокрема в електронній формі у порядку електронної інформаційної взаємодії або за допомогою технічних засобів з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду, штрих-коду, цифрового коду).

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1137 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 р. № 937) затверджено Положення про Єдиний державний вебпортал електронних послуг, яке визначає мету, основні завдання, функціональні можливості та суб`єктів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зміст розміщеної на ньому інформації та порядок її внесення, порядок ведення Реєстру адміністративних послуг, а також інші питання щодо функціонування Порталу Дія далі Положення).

Згідно п. 5 Положення портал Дія виконує такі основні завдання, зокрема, як:

1) надання електронних публічних послуг, зокрема комплексних електронних публічних послуг, надання їх в автоматичному режимі з отриманням та використанням у разі потреби інформації з національних електронних інформаційних ресурсів, інших інформаційно-комунікаційних систем, яка необхідна для надання таких послуг;

2) ведення інформаційних (автоматизованих) систем, інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз даних;

5) забезпечення користувачів інформацією про публічні (електронні публічні) послуги, зокрема комплексні електронні публічні послуги, надані в автоматичному режимі, із використанням Порталу Дія;

13) передача засобами Порталу Дія до інших інформаційно-комунікаційних систем, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), за бажанням особи окремої інформації, відомостей, даних, що містяться в електронному відображенні інформації, що міститься в документах та ін.

Відповідно до завдань Портал Дія має такі функціональні можливості, зокрема, як:

1) електронна ідентифікація та автентифікація користувачів, зокрема з використанням інтегрованої системи електронної ідентифікації, електронних підписів та печаток, що базуються на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису/печатки, та/або інших засобів ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу;

4) забезпечення функціонування інформаційних (автоматизованих) систем, інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз даних;

7) завантаження, заповнення та подання заяв (звернень, запитів) та інших документів засобами Порталу Дія з використанням електронних підписів та печаток, що базуються на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису/печатки, та/або інших засобів ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу заявника:

до органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ або організацій, що належать до сфери їх управління;

до виконавців житлово-комунальних послуг з питань надання ними зазначених послуг, зокрема із встановлення, обслуговування, заміни та повірки вузлів обліку;

8) автоматичне заповнення форм (полів) документів, які створюються засобами Порталу Дія, відомостями, отриманими в порядку електронної інформаційної взаємодії з національних електронних інформаційних ресурсів, інших інформаційно-комунікаційних систем;

9) автоматична перевірка повноти заповнення форм (полів) документів, які створюються засобами Порталу Дія, а також у разі, коли законодавством визначені відповідні алгоритми автоматичної перевірки, - достовірності наданих у таких документах відомостей;

10) забезпечення віддаленої ідентифікації фізичних осіб (без їх особистої присутності) із використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису Дія.Підпис (Дія ID) під час передачі засобами Порталу Дія до інших інформаційно-комунікаційних систем, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), за бажанням особи електронної копії електронного відображення інформації, що міститься в документах.

Відповідно до п. 14 Положення, портал Дія - інформаційно-комунікаційна система, яка організаційно та функціонально складається з Реєстру адміністративних послуг, електронного кабінету користувача, мобільного додатка Порталу Дія (Дія), підсистеми перевірки даних, інших підсистем та програмних модулів.

Судом встановлено, що у порталі «Дія», а також у застосунку «Дія» було реалізовано можливість використання внутрішньо переміщеними особами такої послуги, як скасування статусу ВПО.

При цьому, щоб скористатися цією послугою на порталі Дія, потрібно: авторизуватися; обрати послугу Скасування статусу ВПО; заповнити необхідні дані та перевірити сформовану заяву та підписати її електронним підписом.

З наданих до суду доказів, зокрема, з даних з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб судом встановлено, що зняття ОСОБА_1 з обліку відбулось ним самостійно 11.01.2023 року через портал Дія. Позивачем не спростовано вказані відомості.

Таким чином зважаючи на реалізацію на порталі Дія можливості внутрішньо переміщеної особи самостійно знятись з обліку як ВПО, а також надані відповідачем докази, які свідчать про те, що позивач скористався наданою можливістю та через портал Дія самостійно скасував свій статус ВПО (знявся з обліку як ВПО), відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Департаменту праці та соціальної політики ОМР, яке ним і не приймалось.

Встановлені судом обставини свідчать також про відсутність підстав вважати, що відповідач вчинив відносно позивача протиправні дії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Наведеним положенням Основного Закону України кореспондує частина перша статті 5 КАС України, якою передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства, у розумінні частин першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, за змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Правова позиція щодо тлумачення поняття «законний інтерес» викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №522/3665/17.

У цій постанові Суд звернув увагу на те, що заінтересованість позивача повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Слід зазначити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Обов`язковим для визнання протиправними рішень чи дій суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду та обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

За обставин даної справи позивачем не доведено і судом апеляційної інстанції не встановлено, що відповідачем прийнято рішення чи вчинено дії, які порушують права та законні інтереси позивача. Як вже зазначалось вище, з наданих суду доказів вбачається, що скасування статусу ВПО (зняття з обліку ВПО) є наслідком самостійного волевиявлення позивача ОСОБА_1 , а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 11.01.2023 року, а також в частині зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради взяти на облік як внутрішньо переміщену особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 з дати звернення 09 грудня 2022 року, - відсутні.

Що стосується вимог позивача про надання та виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, колегія суддів зазначає наступне:

Як встановлено в ході розгляду даної справи та не заперечується сторонами у справі, позивачу з 01.12.2022 року була призначена допомога на проживання у розмірі 2000 грн. за поданою ним заявою від 09.12.2022 року. Вказана допомога виплачувалась позивачу у грудні 2022 року та у січні 2023 року, однак з лютого 2023 року її виплату було припинено. Причиною припинення виплати зазначеної допомоги, як вказує відповідач, є самостійне зняття позивачем себе з обліку як ВПО.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок № 332).

Згідно п. 2 Порядку № 332 (в редакції, чинній на момент призначення позивачеві допомоги 09.12.2022 року), допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 р. № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб.

Як зазначив відповідач у справі, у зв`язку із самостійним зняттям з обліку як внутрішньо переміщеної особи з 11.01.2023 року, ОСОБА_1 з 01.02.2023 року на центральному рівні було припинено виплату допомоги в автоматичному режимі.

Колегія суддів зазначає, що за положеннями Порядку № 332, виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам нерозривно пов`язана із статусом особи як внутрішньо переміщеної. Таким чином, втрата особою такого статусу веде і к припиненню виплати такої допомоги особі, що відповідає положенням чинного законодавства.

Враховуючи те, що в ході розгляду даної справи на підставі наданих суду доказів було встановлено, що позивач 11.01.2023 року самостійно через портал «Дія» зняв себе з обліку як внутрішньо переміщена особа, підстави для подальшої виплати йому допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, були відсутні, а тому її виплату було правомірно припинено.

В свою чергу матеріалами справи підтверджено, що 13.11.2023 року ОСОБА_1 був повторно взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, однак допомога на проживання як внутрішньо переміщеній особі йому не призначалась.

За нормами Порядку № 332 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709, чинній на час повторного взяття на облік позивача), допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку.

Згідно п. 4 Порядку № 332, для призначення допомоги внутрішньо переміщена особа або уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 (далі - заява). Така заява подається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної (військової) адміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради (далі - орган соціального захисту населення) або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради чи центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи із використанням функціоналу Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (за технічної можливості) та електронних систем Мінсоцполітики.

За наявності технічної можливості заява може подаватися в електронній формі за наявності реєстраційного номера облікової картки платника податків засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), у довільній формі, придатній для сприйняття її змісту, відповідно до пункту 20 цього Порядку.

Таким чином необхідною умовою для призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі є звернення такої особи або особисто, або через портал «Дія» із відповідною заявою про призначення допомоги на проживання.

Як вказує відповідач та не спростовано позивачем, ОСОБА_1 після звернення 13.11.2023 року щодо взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи із заявою про призначення допомоги як внутрішньо переміщеній особі до уповноваженого органу не звертався, а тому така допомога йому і не призначалась.

Враховуючи зазначене колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити, нарахувати та виплатити позивачеві допомогу на проживання відповідно до Порядку № 332.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною 1статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 11 червня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова