Справа № 440/11644/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 р. Справа № 440/11644/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, по справі № 440/11644/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головне Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 червня 2023 року №9 відмову в призначенні (перерахунку) до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-УІП «Про державну службу», статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити (перерахувати) та виплачувати пенсію за віком у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідках освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради №13 від 26 травня 2023 року та № 14 від 26 травня 2023 року, відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-УШ «Про державну службу», статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», починаючи з 29 травня 2023 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 06 від 02 червня 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року про призначення пенсії згідно Закону України "Про державну службу" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не погодившись з вищевказаним рішенням суду в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 по справі № 440/11644/23 скасувати та прийняти нову постанову, якої у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно з пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-УШ «Про державну службу» збережено право державних службовців лише на призначення (а не перерахунок) пенсії на умовах статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу». Також вказує, що позивачка працювала в органах місцевого самоврядування з 13.09.2005 і по час подання заяви від 29.05.2023. Стажу роботи в органах місцевого самоврядування чи державної служби до 13.09.2005 не мала. Натомість час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ до липня 2001 року, тобто до дати набрання чинності Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення. Зазначає, що, оскільки позивачка, починаючи з 13.09.2005 по 01.05.2016 працювала головним спеціалістом відділу (управління) виконавчого органу міської ради, то станом на 01.05.2016 позивач мала 10 років 7 місяців 19 днів стажу державної служби, що є достатнім для призначення пенсії за віком згідно з Законом № 3723-ХІІ, як це передбачено Законом № 889-УШ.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 29 травня 2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою в якій просила перевести її на пенсію відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-УШ «Про державну службу», статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 червня 2023 року № 06 відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії, а саме, переведені з пенсії за віком, яка призначена за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".

Підставою для відмови слугувало те, що згідно аналізу документів ОСОБА_1 з 13 вересня 2005 року працює в органах місцевого самоврядування в Департаменті освіти та культурності Черкаської міської ради на посаді, яка не відноситься до посад державної служби. Станом на 01 травня 2016 року не працювала на посадах, віднесених до посад державної служби та не мала 20 років стажу державної служби.

Не погодившись з вищевказаним рішенням про відмову у призначенні пенсії (переведені на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу"), позивачка звернулася до суду з позовом у цій справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та скасовуючи рішення відповідача про відмову у призначення пенсії, суд першої інстанції виходив з того, що таж роботи позивачки в органах місцевого самоврядування підлягає зарахуванню до стажу державної служби, а відтак стаж позивача на державній службі станом на 01 травня 2016 року складає понад 10 років.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до преамбули Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон № 1058-ІV), він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У статті 9 Закону № 1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Спеціальним законом, який регулює особливості призначення пенсії державним службовцям, є Закон України від 10.12.2025 № 889-VІІІ «Про державну службу» (надалі Закон № 889-VІІІ).

Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі № 466/6057/17, від 16.12.2021 у справі № 538/804/17, від 22.06.2021 у справі № 308/67/17, від 29.09.2022 у справі № 234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі № 431/991/17.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (діяв до набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VIII), робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Згідно із пунктом 4 цього Порядку, до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Порядок №283 втратив чинність у зв`язку із затвердженням 25 березня 2016 року постановою № 229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби.

Згідно із пунктом 4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до статті 14 Закону України від 07.06.2001 № 2493-IIІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, шоста категорія - посади спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост.

Так у висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26.06.2018 у справі № 735/939/17 зазначено, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", входить до стажу державної служби.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено та не заперечується відповідачем, що з 13.09.2005 позивачка працює в органах місцевого самоврядування в Департаменті освіти та культурності Черкаської міської ради.

Так, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 з 13 вересня 2005 року прийнята на службу та призначена на посаду головного спеціаліста відділу культури Черкаського міськвиконкому, а 22 вересня 2005 року прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Станом на 01 травня 2016 року позивачка проходила службу на посаді головного спеціаліста управління культури департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

Враховуючи наведене, періоди роботи позивача з 22 вересня 2005 року по 01 травня 2016 року підлягають зарахуванню до стажу державної служби, а тому стаж позивача на державній службі станом на 01 травня 2016 року складає понад 10 років.

Вищевикладеним також спростовуються доводи апелянта про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця лише до 04.07.2001.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має стаж на посаді державної служби понад 10 років, та враховуючи, що станом на 01 травня 2016 року позивач працювала на посаді, робота на якій зараховується до державної служби, відтак має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", а тому оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 06 від 02.06.2023 є протиправним, та підлягає скасуванню.

Доводи апелянта, що згідно з пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-УШ «Про державну службу» збережено право державних службовців лише на призначення (а не перерахунок) пенсії на умовах статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», колегія суддів вважає неспроможними, оскільки в даному випадку мова йде про призначення пенсії на підставі Закону України «Про державну службу» особі, якій раніше була призначена пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, позивачці було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» позивачка звернулася вперше.

Щодо посилань апелянта на постанови Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №265/3709/17 та від 19.03.2019 у справі №357/1457/17, то колегія суддів зауважує, що рішення суду першої інстанції та висновки колегії суддів відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду по зазначених справах.

Щодо посилань відповідача на постанову Верховного Суду від 19.01.2021 у справі 242/3360/17, то колегія суддів зауважує, що висновки Верховного Суду викладені у вказаній постанові, є нерелевантними до даної справи, оскільки у справі № 242/3360/17 спірним питанням була правомірність дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії згідно положень статті 37-1 Закону № 3723-XII на підставі довідок про заробітну плату, що подаються для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 по справі № 440/11644/23 суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника висновків колегії суддів не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 по справі № 440/11644/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич