Справа № 380/4534/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/4534/24 пров. № А/857/7763/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року про повернення позовної заяви (постановлену головуючим суддею Костецький Н.В. у м. Львові) у справі № 380/4534/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду першої інстанції із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

скасувати арешт накладений постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції від 13.12.2011 ВП 29406181 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна;

зобов`язати Червоноградський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , накладеного постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції від 13.12.2011 року ВП 29406181, реєстраційний номер обтяження 11960909 та виключити відповідні відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо арешту нерухомого майна.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк з дня вручення такої ухвали на усунення недоліків шляхом подання до суду: заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску; належним чином засвідченої копії звернення до Червоноградського ВДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

15.03.2024 до суду першої інстанції від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, у якій представник позивача вказує, що у січні 2024 року позивач звернулася до нотаріуса з метою відчуження належного їй нерухомого майна, однак нотаріус повідомив, що на майно позивача накладено арешт. 26.02.2024 із інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо, що продовжує діяти арешт, накладений постановою від 13.12.2011 року на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, на думку представника позивача, саме 26.02.2024 позивач дізналася про порушення своїх прав, а тому, звернувшись до суду 28.02.2024, позивач не пропустила строк звернення до адміністративного суду, визначений ст. 122 КАС України До цього моменту позивач не могла знати про порушення її прав, оскільки у неї взагалі була відсутня інформація про виконання вироку в частині конфіскації майна.

Щодо долучення до матеріалів справи листа відповідача від 11.01.2024 № 8/2336, представник позивача зазначив, що в його та позивача розпорядженні відсутній вказаний лист, оскільки такий надано у відповідь на запит адвоката Люшика В.К. від 04.01.2024 № 2 в інтересах позивача. Крім цього, у позовній заяві відсутнє обґрунтування позовних вимог змістом адвокатського запиту № 2 від 04.01.2024, який здійснено адвокатом Люшиком В.К. в інтересах позивача. З наведених підстав представник позивача просив відкрити провадження у справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 позовну заяву повернуто позивачу.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач, через призму правовідносин що склалися згідно ч. 1 ст. 80 Кримінального кодексу України, мала дізнатися про порушення свого права саме 16.09.2021, а також за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для поновлення пропущеного строку звернення чи своєчасності звернення позивача із даним позовом до суду, зазначена позовна заява та додані до неї матеріали підлягають поверненню згідно з п.п. 1, 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з існуванням накладеного арешту на майно позивача за відсутності виконавчого провадження, про що позивач дізналася 26.02.2024 із інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 2 статті 122 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з цим, строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду, чи, відповідно, повернути.

Як слідує з матеріалів справи, що у межах даної судової справи фактично предметом такого позову є скасування арешту, накладеного постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції від 13.12.2011 ВП 29406181, а саме щодо накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна.

Щодо моменту, з якого слід обраховувати початок строку звернення до суду з відповідним адміністративним позовом судом враховано, що в ухвалі Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 про залишення позовної заяви без руху, суд, проаналізувавши позовні вимоги, зробив висновок про те, що оскільки позивача було засуджено до 5 років 6 місяців позбавлення волі, то позивач, відповідно до ч. 1 ст. 80 Кримінального кодексу України, звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком (16.09.2011) його не було виконано в строк десять років, тобто 16.09.2021. Водночас із даним позовом позивач звернулася до суду 28.02.2024, тобто поза межами шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, не подавши заяву про поновлення такого строку.

Колегія суддів поділяє оцінку суду першої інстанції, щодо критичності доводів представника позивача, викладені у заяві про усунення недоліків, про те, що позивач 26.02.2024 дізналася про порушення своїх прав та до цього моменту позивач не могла знати про таке порушення, оскільки:

позивач не могла не знати про набрання чинності вироком суду (16.09.2011) щодо неї, зокрема, щодо конфіскації належної їй 1/2 частки квартири;

позивач станом на 16.09.2021 не могла не знати що вирок суду в частині конфіскації належної їй 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не виконано, оскільки вона і надалі проживає за вказаною адресою, про що свідчать відомості про місцепроживання, вказані позивачем у позовній заяві.

позивач, знаючи що належну їй 1/2 частки квартири фактично не було конфісковано на виконання вироку суду, звертається у січні 2024 року до нотаріуса з метою відчуження належного їй нерухомого майна.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів зазначає, що при пропуску строку звернення до суду такий строк може бути поновлений лише за наявності поважних причин. При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були, чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує усіх учасників цих правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять.

За таких обставин, не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що позивач в апеляційній скарзі не вказав інших причин поважності пропуску строку звернення до суду.

За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені вище правові норми у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви, оскільки така подана з пропуском строку, встановленого ст. 122 КАС України, і поважних причин пропуску строку позивач не навів.

Крім цього, суд першої інстанції вірно зазначив, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця врегульовано нормами ст. 287 КАС України, відповідно до частини першої якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом першим ч. 2 ст. 287 КАС України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З врахуванням змісту позову та його обгрунтування суд робить висновок, що позивач, заявляючи позовні вимоги про скасування арешту, накладеного постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції від 13.12.2011 року ВП 29406181 фактично вважає протиправною бездіяльність відповідача (державного виконавця), а тому звертається з позовом до суду поза строком, встановленим п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 380/4534/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар