Справа № 200/2262/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року Справа№200/2262/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення №30 від 13.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення №30 від 13.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 06.02.2024 року, маючи стаж роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників 27 років 04 місяці 24 дня (з урахуванням кратності), за допомогою сервісу веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України він звернувся з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши всі необхідні документи на підтвердження стажу. Позивач зауважив, що 13.02.2024 року він отримав рішення про відмову у призначенні пенсії, яке було винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач). Позивач зазначив, що 26.02.2024 року він на адресу відповідача надіслав заяву в якій просив уточнити періоди його пільгового стажу, які були не враховані відповідачем та з яких підстав. В свою чергу, відповідач своїм листом надав відповідь на заяву позивача, в якому не надав чіткої відповіді, а лише посилався на рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.02.2024 року. Позивач вважає рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії №30 протиправним та звернувся за захистом своїх прав до суду.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що 06.02.2024 позивач звернувся за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Відповідач зазначив, що за результатами опрацювання заяви про призначення пенсії винесено рішення про відмову від 13.02.2024 № 30. Відповідач зауважив, що дії управління не суперечать чинному законодавству, а тому, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю. Відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви до нього в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.04.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність кабінету електронного суду у відповідача із відповідною відміткою в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено - 22.04.2024.

Позивач про відкриття провадження по справі був повідомлений шляхом надсилання на його електронну скриньку, зазначену ним у позовній заяві - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується карткою обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду №200/2262/24.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянином України про що свідчить наявна копія в матеріалах справи паспорту серії НОМЕР_2 виданим Димитровським МВ УМВС України в Донецькій області.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () - в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, 06.02.2024 позивач із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах звернувся до територіальних органів ПФУ на підставі ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується спірним рішенням про відмову прийнятим відповідачем від 13.02.2024 року та відповідно копією наявної в матеріалах справи заяви позивача про призначення пенсії від 06.02.2024 року.

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, що підтверджується позовною заявою, відзивом на позовну заяву та насамперед рішенням №30 від 13.02.2024.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рішення про відмову в призначенні пенсії прийнятому відповідачем від 13.02.2024 №30, в якому зазначене наступне: 06.02.2024 року до управління звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , із заявою щодо призначення пенсії незалежно від віку, відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003 року. Згідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 25 років 01 місяць 05 днів, пільговий стаж роботи заявника становить 20 років 05 місяців 03 дні, в тому числі пільговий стаж на підземних роботах для визначення права на пенсію незалежно від віку за провідними професіями на підземних роботах з урахуванням кратності становить 17 років 01 місяць 16 днів, на підземних роботах відповідно до Постанови КМУ від 31.03.1994 року № 202 становить 02 роки 03 місяці 13 днів. До страхового стажу роботи зараховані всі періоди. До пільгового стажу роботи не зараховані як періоди навчання за фахом періоди навчання з 01.09.1998 по 17.09.2001, з 06.04.2002 по 12.04.2002 згідно диплому НК № 17448993 від 12.04.2002, оскільки після закінчення навчання за спеціальністю «машиніст електровозу підземного, електрослюсар підземний» заявник працевлаштувався за професією «гірник з ремонту гірничих виробок». За таких обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії незалежно від віку відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.

Як встановлено судом та підтверджується наявними доказами в матеріалах справи, позивач звернувся із заявою до відповідача від 26.02.2024 року, в якій просив його уточнити періоди його пільгового стажу, які не враховані Пенсійним фондом та з яких підстав з посиланням на норми чинного законодавства.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було надано відповідь від 18.03.2024 року на заяву позивача, в якій по суті було продубльовано зазначене відповідачем у його спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії від 13.02.2024 року.

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову йому в призначенні пенсії за віком від 13.02.2024 № 30 відповідно до частини 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відповідності до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувати до його пільгового стажу за Списком № 1 періоди:

- навчання в учбовому пункті з 16.09.2001 по 17.09.2001, роботи учнем машиніста електровоза підземного з 18.09.2001 по 23.01.2002 на шахті ім. О.Г.Стаханова в/о «Красноармійськвугілля», роботи учнем електрослюсаря підземного з 24.01.2002 по 05.04.2002 на шахті ім. Стаханова в/о «Красноармійськвугілля»;

- роботи з 05.10.2005 по 28.12.2005 на Відкритому акціонерному товаристві «Вугільна компанія «Красноармійська Західна № 1» в якості учня прохідника підземного та з 18.01.2006 по 06.02.2024 на Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське», із врахуванням роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 (із врахуванням 1,3, тобто врахуванням до кожного року роботи за 1 рік 3 місяці);

- проходження військової служби та прийняття участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05.03.2022 по 19.02.2023, із зарахуванням кратності один місяць служби за три, відповідно до пункту 2.3 розділу 2 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчисленням вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України та членів їх сімей», затвердженого наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 06.02.2024 про призначення пенсії з урахуванням зарахованих до пільгового стажу періодів роботи.

Враховуючи вищенаведене, спірним питанням в даній справі є не зарахування відповідачем позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 у відповідності до ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV, періодів: навчання в учбовому пункті з 16.09.2001 по 17.09.2001, роботи учнем машиніста електровоза підземного з 18.09.2001 по 23.01.2002 на шахті ім. О.Г.Стаханова в/о «Красноармійськвугілля»; роботи учнем електрослюсаря підземного з 24.01.2002 по 05.04.2002 на шахті ім. Стаханова в/о «Красноармійськвугілля»; роботи з 05.10.2005 по 28.12.2005 на Відкритому акціонерному товаристві «Вугільна компанія «Красноармійська Західна № 1» в якості учня прохідника підземного та з 18.01.2006 по 06.02.2024 на Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське», із врахуванням роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8; проходження військової служби та прийняття участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05.03.2022 по 19.02.2023, із зарахуванням кратності один місяць служби за три та як похідна вимога, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 06.02.2024 про призначення пенсії з урахуванням зарахованих до пільгового стажу періодів роботи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до положень абз. 1 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з приписами абз. 3 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст. 114 Закону № 1058-IV.

З оскаржуваного рішення №30 від 31.01.2024 року, вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність у нього на момент звернення передбаченого ч.3 ст.114 Закону № 1058-IV пільгового стажу на підземних роботах 25 років.

Положеннями ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383, під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Судом установлено, що посади, на яких працював позивач у спірні періоди, віднесені до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказані періоди роботи позивача (постанови Кабінету Міністрів України: від 11.03.1994 року №162, від 16.01.2003 року № 36 та від 24.06.2016 року № 461).

31.03.1994 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 202 «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років» (далі - Постанова КМУ № 202).

До розділу І «Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт» Постанови КМУ № 202 так само включені усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Порядок підтвердження стажу роботи регулюється положеннями ст.62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , судом встановлена наступна трудова діяльність позивача:

- з 01.09.1998 по 12.04.2002 року - зачислений до ПТУ №105 у м. Димитрові на навчання за професією машиніст електровозу підземний, електрослюсар підземний, номера записів 1,2 в трудовій книжці;

- з 16.05.2002 по 09.10.2003 року - служба в лавах ЗСУ, номер запису 3 в трудовій книжці;

- з 03.12.2003 по 19.12.2003 року - заняття в учбовому пункті на ВАТ «Вугільна компанія» «Шахта Краснолиманська Західна №1», номер запису 4 в трудовій книжці;

- з 20.12.2003 по 21.04.2004 року - прийнятий учнем гірника по ремонту гірничих виробок підземних, номер запису 5 в трудовій книжці;

- з 22.04.2004 по 04.10.2005 року - переведений гірником по ремонту гірничих виробок 3 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, номер записів 6 в трудовій книжці;

- з 05.10.2005 по 17.01.2006 року - переведений учнем прохідника підземного з повним робочим днем у шахті на час практики по 28.12.2005 року, номер запису 7 в трудовій книжці;

- з 18.01.2006 по 30.11.2015 року - переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, номера записів 8,9 та 10 в трудовій книжці;

- з 01.12.2015 року по 10.01.2016 року - прийнятий прохідником підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті, номер запису 15 в трудовій книжці;

- з 11.01.2016 переведений прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті, номер запису 16 в трудовій книжці.

Суд, проаналізувавши позовні вимоги позивача зіставивши з даними трудової книжки та наявної в матеріалах справи довідки форми РС-право ППВП ПФУ сформованої по позивачу, встановив наступне, що відповідачем не було зараховано до пільгового стажу позивача наступні періоди: з 01.09.1998 по 17.09.2001 року (зараховано тільки до страхового стажу); з 06.04.2002 по 12.04.2002 року (зараховано тільки до страхового стажу); військова служба строкова з 16.05.2002 по 09.10.2003 року (до страхового стажу); з 22.12.2003 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 31.01.2004 року (до страхового стажу); з 01.07.2014 по 08.07.2014 року (до страхового стажу); з 01.08.2014 по 06.08.2014 року (до страхового стажу); з 08.12.2023 по 31.12.2023 року (до страхового стажу).

Одним із спірних питань в цій справі є не зарахування відповідачем позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 у відповідності до ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV періоду його навчання з 16.09.2001 по 17.09.2001 року, роботи учнем машиніста електровоза підземного з 18.09.2001 по 23.01.2002 року на Шахті ім. О.Г. Стаханова в/о «Красноармійськвугілля», роботи учнем електрослюсаря підземного з 24.01.2002 по 05.04.2002 року на цій же шахті.

Позиція відповідача щодо не зарахування вищенаведених періодів до пільгового стажу позивача за Списком №1 зазначена у рішенні про відмову в призначенні пенсії за віком незалежно від віку від 13.02.2024 року №30, а саме: - «До пільгового стажу роботи не зараховані як періоди навчання за фахом періоди навчання з 01.09.1998 по 17.09.2001, з 06.04.2002 по 12.04.2002 згідно диплому НК № 17448993 від 12.04.2002, оскільки після закінчення навчання за спеціальністю «машиніст електровозу підземного, електрослюсар підземний» заявник працевлаштувався за професією «гірник з ремонту гірничих виробок».

Вищенаведене було також продубльовано відповідачем у своєму листі відповіді від 18.03.2024 року на заяву позивача та у своєму відзиві на позовну заяву.

З приводу не зарахування вищенаведених періодів навчання та роботи, суд зазначає наступне, згідно п. «д» абз. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року №103/98 (далі - Закон №103/98), час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Судом встановлено, що відповідно до даних зазначених у трудовій книжці позивача під номером запису 1 за період з 01.09.1998 по 12.04.2002 року, позивач проходив навчання в ПТУ №105 у м. Димитрів за професіями машиніст електровозу підземний електрослюсар підземний, інших записів щодо цього періоду трудова книжка позивача не містить, що також не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній виданої ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» від 13.12.2023 року №965, в якій зазначено, що позивач виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом, у періоди: з 16.09.2001 по 17.09.2001 (2 дні) за професією - навчання в учбовому пункті оплата здійснювалась як підземному робітникові (підстава - постанова КМУ №202 від 31.03.1994 року); з 18.09.2001 по 23.01.2002 року (4 місяці 6 днів) за професією - учень машиніста електровоза підземний на дільниці ЩТ-1 оплата здійснювалась як підземному робітникові (підстава постанова КМУ №202 від 31.03.1994 року); з 24.01.2002 по 05.04.2002 року (2 місяці 13 днів) за професією - учень електрослюсаря підземного на дільниці Р 30-1. КТ-1, оплата здійснювалася як підземному робітникові (підстава постанова КМУ №202 від 31.03.1994 року).

Вищенаведене також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довідок виданих ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля»: від 11.12.2023 року №565 про кількість підземних виходів та від 12.12.2023 року №535 про те що оплата позивача під час його перебування в учбовому пункті, учня машиніста електровоза підземного та учня електрослюсаря підземного - здійснювалась як підземному робітникові.

Суд зауважує, що позивач не просить зобов`язати відповідача зарахувати до його пільгового стажу за Списком №1 період загального його навчання з 01.09.1998 року, а просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до його пільгового стажу за Списком №1 у відповідності до ч.3 ст.114 ЗУ №1058-IV лише той період його навчання коли йому здійснювалась оплата як підземному робітникові, а саме з 16.09.2001 по 17.09.2001 року, з 18.09.2001 по 23.01.2002 року та з 24.01.2002 по 05.04.2002 року.

Відповідно до листа Міністерства соціального захисту України від 05.11.1993 № 02-82орг, відповідно до якого - періоди навчання робітників підземним професіям зараховується до пільгового стажу у разі наявності відповідних записів у трудовій книжці, проходження навчання на протязі повного робочого дня та з урахуванням оплати праці зазначених робітників за час навчання за тарифними ставками, передбаченими для робітників відповідних професій, яким вони навчаються.

Суд зауважує, що доказів того, що позивач не відповідає наведеним вимогам відповідачем на адресу суду не надано.

Таким чином, відповідач протиправно не зарахував позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 у відповідності до ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV наступні періоди: з 16.09.2001 по 17.09.2001 (2 дні) за професією - навчання в учбовому пункті, з 18.09.2001 по 23.01.2002 року (4 місяці 6 днів) за професією - учень машиніста електровоза підземного на дільниці ЩТ-1 та з 24.01.2002 по 05.04.2002 року (2 місяці 13 днів) за професією - учень електрослюсаря підземного на дільниці Р 30-1. КТ-1, враховуючи, що наявними доказами в матеріалах справи підтверджено період проходження навчання позивача (трудова книжка) та те, що за час спірних періодів навчання - оплата здійснювалася як підземному робітникові (довідки №965 від 13.12.2023 року, №565 від 11.12.2023 року та №535 від 12.12.2023 року) за провідною професією.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачу спірні періоди не зараховані відповідачем до його пільгового стажу за Списком №1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, передбаченого ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV, проходив навчання на посадах, що передбачені приписами відповідної постанови Кабінету Міністрів України №202 та підприємством на якому проходив навчання та практику позивач, здійснювалась оплата як підземному робітникові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати до його пільгового стажу за Списком №1 у відповідності до ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV період навчання в учбовому пункті з 16.09.2001 по 17.09.2001, роботи учнем машиніста електровоза підземного з 18.09.2001 по 23.01.2002 на ДП по видобутку вугілля шахті ім. О.Г.Стаханова, роботи учнем електрослюсаря підземного з 24.01.2002 по 05.04.2002 на ДП по видобутку вугілля шахта ім. О.Г.Стаханова підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до його пільгового стажу за Списком №1 у відповідності до ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV роботи з 05.10.2005 по 28.12.2005 у Відкритому акціонерному товаристві «Вугільна компанія «Красноармійська Західна № 1» в якості учня прохідника підземного та з 18.01.2006 по 06.02.2024 на Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське», із врахуванням роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 (із врахуванням 1,3 тобто врахуванням до кожного року роботи за 1 рік 3 місяці), суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин як джерела права роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20 січня 1992 року № 8, суд виходить з наступного.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20 січня 1992 року № 8 основною умовою для взаємозаліку пільгового трудового стажу роботи є наявність 10-річного стажу на підземних роботах.

Водночас аналіз положень ст. 14 та ч. 6 ст. 56 Закону № 1788 свідчить, що така умова як наявність десятирічного стажу роботи на провідних професіях не визначена диспозиціями цих правових норм як обов`язкова підстава для їх застосування.

Як зазначив Верховний Суд в постанові 18 липня 2019 року у справі № 826/2426/16, листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 за своєю правовою природою не належить до актів законодавства, в тому числі до актів нормативно-правового характеру, а носить лише рекомендаційний характер й, до того ж, в цьому роз`ясненні довільно розтлумачені норми всупереч правовому регулюванню, що було запроваджене ст. 14 та ч. 6 ст. 56 Закону № 1788.

Аналогічний правовий висновок щодо застування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 викладений Верховним Судом в постанові від 08 липня 2021 року у справі № 212/1743/17-а.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що 06 грудня 1991 року Верховна Рада України прийняла постанову № 1931-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Постанова ВРУ № 1931).

Пунктом 4 Постанови ВРУ № 1931 Кабінету Міністрів України доручено прийняти нормативні акти щодо застосування вказаного Закону з питань, віднесених ним до компетенції Кабінету Міністрів України.

22 лютого 1992 року на виконання Постанови ВРУ № 1931 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 81 «Про заходи щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Постанова КМУ № 81).

Пунктом 1 Постанови КМУ № 81 міністерствами і відомствам України доручено розробити проекти нормативних актів щодо застосування Закону № 1788 згідно з додатком.

В додатку до Постанови КМУ № 81 наведений «Перелік проектів нормативних актів щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розділом ІІ «Документи, що затверджуються міністерствами» Переліку проектів нормативних актів щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено «Роз`яснення щодо врахування трудового стажу при призначенні пенсій (ст. 14 Закону», виконавець - Мінсоцзабез України, строк виконання - березень 1992 року.

Однак, роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20 січня 1992 року № 8, зважаючи на дату його прийняття та форму викладення, не може вважатися документом, затвердженим міністерством на виконання постанови КМУ № 81.

До того ж Верховний Суд в постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 200/591/19-а зазначив:

«26. Посилання скаржника на обов`язковість застосування роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є необґрунтованими з огляду на положення статті 7 КАС України, в якій закріплено перелік джерел права, які застосовуються судом».

Враховуючи, що роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 не є нормативно-правовим актом і джерелом права в розумінні ст. 7 КАС України та не може підміняти і доповнювати положення закону, оскільки носить лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер, воно не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

В свою чергу, ст. ст. 13, 14 Закону № 1788 та інші положення цього Закону не передбачають застосування кратності при обчисленні спеціального (пільгового) стажу на підземних роботах або за провідними професіями.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача у відповідності до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувати до його пільгового стажу за Списком № 1 періоди: роботи з 05.10.2005 по 28.12.2005 на Відкритому акціонерному товаристві «Вугільна компанія «Красноармійська Західна № 1» в якості учня прохідника підземного та з 18.01.2006 по 06.02.2024 на Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське», із врахуванням роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 із врахуванням 1,3 тобто врахуванням до кожного року роботи за 1 рік 3 місяці задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відповідності до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувати до його пільгового стажу за Списком № 1 період проходження військової служби та прийняття участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05.03.2022 по 19.02.2023, із зарахуванням кратності один місяць служби за три, відповідно до пункту 2.3 розділу 2 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчисленням вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України та членів їх сімей», затвердженого наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014, суд зазначає наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки форми РС-право сформованої по позивачу, судом встановлено, що період військової служби позивача з 05.03.2022 по 19.02.2023 року була зарахована позивачу до його пільгового стажу за Списком №1, але без розрахунку один місяць служби за три місяці.

Спірне рішення відповідача від 13.02.2024 року взагалі не містить інформації щодо цього періоду проходження військової служби.

У своєму відзиві наданим відповідачем на позовну заяву, ним було зазначено свою позицію щодо цього спірного питання: - «Законодавець чітко визначив, що для встановлення права на призначення пенсії вислуга років визначається виключно в календарному обчисленні без періодів служби на пільгових умовах. Пільгова вислуга років застосовується лише для визначення розміру пенсії. Тобто, після внесення вищезазначених змін в Постанову № 393, було усунуто існуючу на той час колізію в законодавстві щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців. Зазначений висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, від 15 вересня 2023 року у справі № 380/10714/22».

Суд зауважує, що відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Положення №530 передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення; участь у бойових діях у воєнний час, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

З системного аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиці висловлена Верховним Судом у постановах від 5 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17, від 2 квітня 2020 року у справі №185/4140/17 (92-а/185/282/17) та від 16.06.2020 року у справі№ 185/7049/16-а.

Як встановлено судом, з наявної в матеріалах справи копії довідки виданої Військовою частиною НОМЕР_4 від 03.03.2024 року №1558/663, позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05.03.2022 по 24.01.2023 року, з 17.02.2023 по 19.02.2023 року, що підтверджується відповідними наказами.

Сам період проходження військової служби в особливий період не є спірним, оскільки підтверджується відповідними доказами: військовим квитком серії НОМЕР_5 виданим від 15.05.2002 року, посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_6 виданим ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.01.2024 року, вищезазначеною довідкою, Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 05.03.2022 року №50, витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 19.02.2023 №50, довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) виданої від 03.02.2023 року №321.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в цій частині, шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу у відповідності до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до його пільгового стажу за Списком № 1 період проходження ним військової служби та прийняття участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05.03.2022 по 24.01.2023 та з 17.02.2023 по 19.02.2023 року до пільгового стажу за Списком №1 позивача виходячи з кратності один місяць служби за три, оскільки довідкою підтверджено саме ці періоди прийняття позивачем безпосередньої участі.

З приводу посилань відповідача на висновки Верховного Суду: від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, від 15 вересня 2023 року у справі № 380/10714/22, суд зауважує, що ці справи не є релевантними та подібними до спірних правовідносин, що виниклих між позивачем та відповідачем, під час розгляду цієї справи, оскільки вищенаведені висновки Верховного Суду стосуються обчислення вислуги років під час призначення пенсії за вислугу років відповідно до приписів Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного - суд не бере до уваги зазначене відповідачем в частині його висловленої позиції стосовно не зарахування позивачу періоду проходження військової служби в особливий період з урахуванням кратності один місяць служби за три.

Щодо позовної вимоги позивача - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №30 від 13.02.2024 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах незалежно від віку на підставі ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 101 Закону № 1788-ХІІ, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Приписами частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Виходячи з викладеного, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо.

Суд наголошує та акцентує свою увагу на тому, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Підсумовуючи все вищенаведене та встановлене при розгляді справи, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком незалежно від віку позивачу від 13.02.2024 №30 прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

З огляду на визнання протиправним та скасування спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та вмотивованого рішення за його заяви є зобов`язання відповідача повторно розглянути дану заяву та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком незалежно від віку №30 від 13.02.2024 року на підставі ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 06.02.2024 року про призначення пенсії за віком та зарахувати при повторному розгляді вказаної заяви до його спеціального (пільгового) стажу за Списком №1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди навчання за професією: в учбовому пункті з 16.09.2001 по 17.09.2001 року, роботи учнем машиніста електровоза підземного з 18.09.2001 по 23.01.2002 на ДП по видобутку вугілля шахті ім. О.Г.Стаханова, роботи учнем електрослюсаря підземного з 24.01.2002 по 05.04.2002 на ДП по видобутку вугілля шахта ім. О.Г.Стаханова; період проходження військової служби та прийняття участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05.03.2022 по 24.01.2023 та з 17.02.2023 по 19.02.2023 року виходячи з кратності один місяць служби за три, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 08.04.2024, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1 211,20 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) про визнання протиправним та скасування рішення №30 від 13.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в призначенні пенсії за віком незалежно від віку №30 від 13.02.2024 року на підставі ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 06.02.2024 року про призначення пенсії за віком та зарахувати при повторному розгляді вказаної заяви до його спеціального (пільгового) стажу за Списком №1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди навчання за професією: в учбовому пункті з 16.09.2001 по 17.09.2001 року, роботи учнем машиніста електровоза підземного з 18.09.2001 по 23.01.2002 на ДП по видобутку вугілля шахті ім. О.Г.Стаханова, роботи учнем електрослюсаря підземного з 24.01.2002 по 05.04.2002 на ДП по видобутку вугілля шахта ім. О.Г.Стаханова; період проходження військової служби та прийняття участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05.03.2022 по 24.01.2023 та з 17.02.2023 по 19.02.2023 року виходячи з кратності один місяць служби за три, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 червня 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець