Справа № 600/2562/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 червня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/2562/24-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,

У С Т А Н О В И В:

13 червня 2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій він просить суд заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо переміщення/призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до військової частини, з метою проходження ним військової служби у Збройних Силах України до набрання законної сили судового рішення в адміністративній справі.

Заяву обґрунтовано тим, що у квітні 2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення своїх військово-облікових даних та подання заяви про продовження йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 10, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», строк якої тривав до 30 травня 2024 року, додавши до неї документи, які, на його думку, підтверджують наявність правових підстав для надання йому такої відстрочки.

03 червня 2024 року представником позивача отримано лист-відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки ним не доведено факту відсутності інших працездатних осіб, які відповідно до закону зобов`язані утримувати мати ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідності ІІ групи. До названого листа не надано жодного витягу з протоколу комісії, як і немає жодних посилань на нього. Цим же листом повідомлено про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк до 18 травня 2024 року.

Вказано, що у зв`язку з цим заявником готується позов до Чернівецького окружного адміністративного суду про визнання протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову в наданні відстрочки.

За таких обставин заявник вважає, що існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо переміщення/призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до військової частини, з метою проходження ним військової служби у Збройних Силах України до набрання законної сили судового рішення за його позовною заявою у зв`язку із наявністю в ОСОБА_1 права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, яким він бажає скористатися. Так, ОСОБА_1 не може бути призваним за мобілізацією в силу наявного в нього статусу особи, яка має на утриманні матір з інвалідністю та як такий, що зайнятий здійсненням постійного догляду за нею. Натомість у даному випадку має місце ситуація, в якій ОСОБА_1 не зможе захистити своє право на надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, бо якщо він буде мобілізованим, то він втратить це право. Невжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його порушених чи оспорюваних прав, за захистом яких він має намір звернутися до суду. Таким чином, у разі винесення щодо ОСОБА_1 наказу про його мобілізацію він набуде статусу військовослужбовця і будь-яке рішення за поданою позовною заявою не поновить його права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки заявник уже перебуватиме на військовій службі і звільнення з неї буде врегульовано іншими нормами законодавства.

Розглянувши заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову та перевіривши додані до неї матеріали, суд зазначає таке.

З наявних матеріалів убачається, що згідно витягу з протоколу комісії №71 від 30 травня 2023 року з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано відстрочку до 30 травня 2024 року згідно абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Підстава: має матір із встановленою ІІ групою інвалідності (інвалідність встановлена безтерміново).

24 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про продовження/надання відстрочки від призову на військову службу, в якій він просив продовжити надану йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Додатково ОСОБА_1 просив врахувати наявність додаткової підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До вказаної заяви ОСОБА_1 надав пакет документів, які, на його думку, підтверджують наявність у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 10, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За результатами розгляду вказаної заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 видав лист від 08 травня 2024 року, в якому вказано про відсутність обставин, які дають ОСОБА_1 право на оформлення відстрочки відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки не доведено відсутність інших працездатних осіб, які зобов`язані відповідно до закону утримувати матір ОСОБА_1 , яка має встановлену ІІ групу інвалідності. Також ОСОБА_1 зобов`язано з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 в термін до 18 травня 2024 року.

За таких обставин заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Питання забезпечення позову регулюються главою 10 Розділу І Кодексу адміністративного судочинства України (статті 150-158).

Згідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз змісту поданої заяви про забезпечення позову дає підстави для висновку про не наведення заявником обґрунтованих та переконливих доводів й, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити: 1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду адміністративної справи; 2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, заявником не наведено переконливих підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Застосування судом обраних заявником заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на доводах заявника про ймовірність порушення у майбутньому його прав та інтересів оскаржуваним в майбутньому рішенням.

При цьому суд виходить з того, що у поданій заяві не наведено обставин та, відповідно, не надано доказів щодо вчинення ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до ОСОБА_1 дій, спрямованих на призов його на військову службу за мобілізацією саме станом на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову. Зокрема, до заяви не подано доказів вручення ОСОБА_1 повістки на відправку, відповідно до якої останній зобов`язаний був би з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначену дату та час.

Стосовно посилань в обґрунтування заявлених вимог на лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08 травня 2024 року, то такі суд оцінює критично та вважає безпідставними, адже указаний відповідно до вимог законодавства, яке регулює спірні відносини, не замінює повістки на відправку з доказами її отримання військовозобов`язаним.

До того ж, у вказаному листі зазначено про обов`язок ОСОБА_1 з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 в термін до 18 травня 2024 року, тобто станом на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову (13 червня 2024 року) вказаний у листі термін сплив, що додатково свідчить про відсутність необхідності вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник.

Твердження у поданій заяві про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного в майбутньому рішення як підстава для вжиття заходів забезпечення позову (пункт 2 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України) наразі є передчасними тому, що наведення в ухвалі суду про забезпечення позову очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення відповідача буде фактично означати вирішення спору по суті до ухвалення рішення в адміністративній справі, що в даному випадку є неприпустимим та порушуватиме такі визначальні принципи адміністративного судочинства як змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суб`єктивне переконання заявника не може свідчити про явну протиправність оскаржуваного в майбутньому позові рішення.

Щодо посилань заявника на ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду у справах №600/1165/24-а від 21.03.2024, №600/912/24-а від 29.02.2024, №600/2076/24-а від 13.05.2024, якими забезпечено позов у справах військовозобов`язаних до органів ІНФОРМАЦІЯ_4 , то такі доводи суд відхиляє, адже рішення судів першої інстанції в інших справах не є джерелом права в України і такі не підлягають обов`язковому врахуванню судом при вирішенні інших справ. До того ж, суд звертає увагу на те, що у наведених заявником справах, на відміну від обставин даної справи, військовозобов`язаним позивачам були видані повістки на відправку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність поданої заяви про забезпечення позову, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк