Справа № 160/17336/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/17336/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 ( суддя першої інстанції Савченко А.В.) в адміністративній справі №160/17336/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в якій заявлені вимоги:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачеві за період з 01.03.2018 року по 25.02.2019 року включно;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення 4082 гривні 33 копійки в місяць у загальній сумі 48550 гривень 57 копійок за період з 01.03.2018 року по 25.02.2019 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у період проходження військової служби позивачу не у повному розмірі виплачувалась індексація грошового забезпечення, у зв`язку з цим він 14.07.2021 року звернувся з заявою до відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення. Відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача. Для вирішення спору позивач звернувся до суду. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.09.2022 року у справі № 160/18725/21 зобов`язано відповідача виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум. 24.06.2023 року на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28.09.2022 року у справі №160/18725/21 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення 15.04.2016 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням базового місяця - січень 2008 року у сумі 74315,19 грн. із одночасним утримання військового збору 1,5. При цьому сума виплаченої індексації грошового забезпечення за лютий 2018 року склала 4258,75 грн. За період з 01.03.2018 року по 25.02.2019 року позивачу нарахована тільки поточна індексація грошового забезпечення в сумі 205,62 грн., яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103%. Проте відповідачем в порушення норм абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення не виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 25.02.2019 у фіксованій величині 4082,33 грн. в місяць на загальну суму 48550,57 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 4 ст. 238 КАС України.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві відповідач просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.04.2016 року по 30.11.2018 року включно.

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016 року по 30.11.2018 року включно із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.09.2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі №160/18725/21 скасовано в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове судове рішення:

визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.04.2016 року по 28.02.2018 року включно;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;

в іншій частині позовних вимог відмовлено;

в іншій частині Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі №160/18725/21 залишено без змін

Позивач оскаржував рішення у справі № 160/18725/21 у частині відмови у позові, проте, ухвалою 09.11.2022 року Верховного Суду постановлено відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.09.2022 року у справі № 160/18725/21.

Приймаючи ухвалу та закриваючи провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що спірним питанням у цій справі, згідно вимог позовної заяви, також є наявність у позивача права на отримання за період з 01.03.2018 по 25.02.2019, індексації-різниці грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4082,33 грн в місяць, у загальній сумі 48550,57 грн, відповідно до положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078. Фактичні обставини у спірних правовідносинах не змінювались. Як зазначалось, у справі, яка розглядається, позов обґрунтовано тими ж матеріально-правовими фактами (підставами), які були підставою і в справі №160/18725/21, а саме, позивач 09.07.2021 року звернувся із заявою до відповідача щодо щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпечення та отримав відмову згідно із листом Військової частини НОМЕР_1 від 17.08.2021 року за вих. № 225/56/800/фс. Отже, предмет, підстави та сторони у цій справі є аналогічними з предметом, підставами та сторонами у справі № 160/18725/21, за результатом розгляду якої було прийнято рішення, яке набрало законної сили. Суд апеляційної інстанції у справі № 160/18725/21 дійшов висновку про відмову у позові в частині вимог за період з 01.03.2018 р. по 25.02.2019 р.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постанові від 29.07.2021 у справі № 460/350/19 Верховний Суд підкреслив, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Таким чином, не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Так, вважаючи дії військової частини протиправними, позивач у 2021 році звернувся до суду із позовною заявою в якій просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.04.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року в сумі 75 446 гривень 87 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 25.02.2019 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 082 гривні 33 копійки, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4 082 гривні 33 копійки за період з 01.03.2018 року по 25.02.2019 року включно в сумі 48 550 гривень 57 копійок, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.04.2016 року по 30.11.2018 року включно.

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016 року по 30.11.2018 року включно із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.09.2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі №160/18725/21 скасувати в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове судове рішення.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.04.2016 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В іншій частині Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі №160/18725/21 залишити без змін.

Позивач оскаржував рішення у справі № 160/18725/21 у частині відмови у позові, проте, ухвалою 09.11.2022 року Верховного Суду постановлено відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.09.2022 року у справі № 160/18725/21.

Приймаючи рішення, суд апеляційної інстанції у справі № 160/18725/21 не зазначав про передчасність вказаної частини позовних вимог.

При цьому дійшов висновку про відмову у позові в частині вимог за період з 01.03.2018 р. по 25.02.2019 р. з таких підстав. Так, суд апеляційної інстанції вказав, що висновки суду першої інстанції, які стосуються задоволення позовних вимог періоду з 01.03.2018 р. по 30.11.2018 р., є помилковими. Стосовно індексації грошового забезпечення позивача у період з 01.03.2018 року до 30.11.2018 року колегія суддів звернула увагу на таке. За змістом позовної заяви позивач стверджує, що відповідач не виплачував йому суму індексацію грошового забезпечення з визначенням базового місяця січень 2008 року включно по 30.11.2018р. Проте, оскільки величина індексу споживчих цін з 01.03.2018 року до 30.11.2018 року не перевищила порогу інфляції у розмірі 103 відсотка, у такому разі індексація грошових доходів населення не проводиться. Тому, протиправної бездіяльності відповідачем в спірному випадку допущено не було. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважав, що відсутні підстави для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 30.11.2018 року, як це зазначив суд першої інстанції. Щодо доводів позивача про спірний період до 25.02.2019 р., то судом апеляційної інстанції встановлено, що у період грудень 2018р., січень-лютий 2019р. відповідачем було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення позивача.

Таким чином, із врахуванням вказаних мотивів суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у позові в частині позовних вимог за період з 01.03.2018 р. по 25.02.2019 р.

Отже, той факт, що позивач вважає протиправними дії відповідача щодо способу обчислення індексації-різниці за згаданий період, не свідчить про те, що між цими сторонами виник новий спір.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як вже було підкреслено вище, із змісту предмету спору у цій справі вбачається, що позовні вимоги, що стосуються періоду з 01.03.2018 р. по 25.02.2019 р.

Отже, питання нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації різниці грошового забезпечення у фіксованій величині було вирішено в межах справи №160/18725/21.

Разом із тим, позивача звернувся в липні 2023 року до суду першої інстанції з такими же позовними вимогами, в яких збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Згідно положень статті 129-1 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до пункту 4 частини1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі: 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

Частина 2 даної статті унормовує, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

З аналізу наведених вище правових положень процесуального законодавства випливає, що законодавцем з метою недопущення можливості ухвалення декількох судових рішень у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, встановлено певні правові обмеження у разі виявлення судом тотожних справ, які перебувають/перебували на розгляді у цьому або іншому адміністративному суді.

Таким чином, вищенаведеними нормами встановлений імперативний обов`язок суду закрити провадження у справі у випадку встановлення, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Варто відзначити, що тотожними визнаються позови, у яких одночасно збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж самі позовні вимоги та з тих самих підстав.

Тобто, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов:

- тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);

- наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи;

- набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Надаючи оцінку тому, чи є тотожними вимоги заявлені у справі, що є предметом апеляційного розгляду, тим, що були розглянуті у справі № 160/18725/21 колегія суддів враховує, що Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанови від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 зазначила, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (у пункті 7.43).

У постанові від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Отже, слід дійти висновку, що інший словесний виклад правових обґрунтувань позову та його вимог, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому.

Наведене свідчить про те, що фактично позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення 4082 гривні 33 копійки в місяць у загальній сумі 48550 гривень 57 копійок за період з 01.03.2018 року по 25.02.2019 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Колегія суддів зауважує, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Після набрання рішенням законної сили позивач не може знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих самих підстав.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що судовим рішенням у справі 160/18725/21 судом вже була надана оцінка бездіяльності відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу у загальній сумі 48550 гривень 57 копійок за період з 01.03.2018 року по 25.02.2019 року з огляду на положення Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078.

Колегія суддів наголошує, позовні вимоги, які заявлені позивачем у цій справі були предметом судового розгляду у справі № 160/18725/21, в якій прийнято відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

Також колегія суддів наголошує, що судове рішення у справі № 160/18725/21 було оскаржено позивачем в касаційному порядку у частині спірних позовних вимог у цій справі, та ухвалою від 09.11.2022 року Верховного Суду постановлено відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.09.2022 року у справі № 160/18725/21.

Натомість, фактом подання нового позову позивач намагається переглянути попередні судові рішення та виправити, на його думку, допущені помилки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав

Отже, з урахування наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність закриття провадження у справі №160/17336/23.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 в адміністративній справі про закриття провадження у справі №160/17336/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 06 червня 2024 року та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров