Справа № 160/3995/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2024 рокуСправа №160/3995/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
-зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 допомоги в розмірі тримісячної пенсії, у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 , згідно з ч. 4.ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як особі, що здійснила його поховання.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Померлий ОСОБА_2 був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою спільно з ОСОБА_2 мешкали та були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивач вказує, що з 07.08.1991 вона була у зареєстрованому шлюбі, з 15.02.1995 по 22.09.2023 (день смерті ОСОБА_2 ) продовжили спільно проживати та були членами однієї родини, проживали за однією адресою, вели спільно господарство та мали спільний побут. Позивач вказує, що похованням ОСОБА_2 займалась особисто, що підтверджується, зокрема, свідоцтвом про поховання серії НОМЕР_1 , яке видається Міською ритуальною службою Дніпропетровської міської ради. Після похорон звернулась до відповідача із заявою про виплату допомоги в разі смерті пенсіонера ОСОБА_2 . Однак, листом від 06.12.2023 відповідач відмовив у виплаті допомоги. Позивач не погоджується з такою позицією Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вважає, що вимога відповідача про надання свідоцтва про шлюб з ОСОБА_2 для отримання допомоги в розмірі тримісячної пенсії пенсіонера суперечить вимогам ч.4 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що зумовило звернення до суду.
Ухвалою суду від 16.02.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3995/24, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у ОСОБА_1 докази на підтвердження обставин, зазначених у позові докази перебування у шлюбі з 07.08.1991; у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області докази на обґрунтування підстав відмови ОСОБА_1 допомоги в розмірі тримісячної пенсії, у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 .
21.02.2024 від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду, до якої долучено копію свідоцтва про укладення шлюбу та копія свідоцтва про народження ОСОБА_3
27.02.2024 позивачем надано до суду докази вручення заяви на виконання вимог ухвали разом з доданим документами відповідачу.
27.02.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, зважаючи на їх необґрунтованість та безпідставним. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. Позивач, звернувшись заявою від 08.11.2023 з питання виплати одноразової грошової допомоги в разі смерті пенсіонера ОСОБА_2 , не надала всіх необхідних документів з цього питання, а саме: для виплати одноразової грошової допомоги в разі смерті пенсіонера, передбаченої п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», необхідно надати документ, що посвідчує особу заявника та РНОКПП заявника, заяву для виплати одноразової грошової допомоги, свідоцтво про смерть, свідоцтво про шлюб. Проте, позивачем не надано запитуваних документів, позивачу було повідомлено, що після надання зазначених документів буде розглянуто питання щодо виплати одноразової грошової допомоги в разі смерті пенсіонера ОСОБА_2 .
05.04.2024 відповідачем подано витребувані докази.
Позивач не скористалась своїм правом на подання відповіді на відзив.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 17.04.2000 Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 07.08.1991, з 07.08.1991 перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після реєстрації шлюбу має прізвище ОСОБА_6 .
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер у м. Дніпрі у віці 63 років, про що 23.09.2023 складено відповідний актовий запис №975 (а.с.43).
23.09.2023 Комунальним підприємством «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради видано ОСОБА_1 свідоцтво про поховання померлого ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 .
08.11.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити їй грошову допомогу у розмірі трьох пенсій на підставі частини 4 статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у зв`язку із смертю її колишнього чоловіка ОСОБА_2 .
Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті їй допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 , звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2262-ХІІ особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
При цьому, частиною четвертою статті 61 Закону № 2262-XII передбачено, що в разі смерті пенсіонера членам його сім`ї або особі, яка здійснила його поховання, виплачується для цього допомога в розмірі тримісячної пенсії, але не менше п`ятикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Допомога на поховання не виплачується, якщо поховання пенсіонера здійснено за рахунок держави (частина п`ята статті 61 Закону № 2262-XII).
Згідно до підпункту 3 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.
Відповідно до абзацу 1 пункту 3 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 року № 3-1 (далі - Порядок №3-1 в редакції на час спірних відносин), заява про виплату допомоги на поховання (додаток 6 до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію.
Днем звернення за виплатою допомоги на поховання вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів)) (пункт 11 розділу І Порядку №3-1).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №3-1 під час подання особою заяв, передбачених пунктами 2, 3 розділу І цього Порядку, пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини.
У разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків особою надається документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті).
Особа може пред`явити копію документа, що засвідчує реєстрацію особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, у тому числі і в електронній формі.
В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Відповідно до пункту 11 розділу ІІ Порядку №3-1 до заяви про виплату допомоги на поховання подаються такі документи:
2) свідоцтво про смерть (у разі реєстрації смерті за межами України - інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави);
3) у разі поховання осіб, які належать до категорії осіб, визначених статтею 14 Закону України «Про поховання та похоронну справу», - документи органу місцевого самоврядування (ритуальної служби) про те, що поховання пенсіонера не здійснювалось за рахунок держави.
Згідно із пунктом 11 розділу ІV Порядку №3-1 допомога на поховання не виплачується в разі смерті особи, яка перебувала на повному державному утриманні (крім випадків, коли поховання здійснюється членами сім`ї або іншою особою), або якщо поховання пенсіонера здійснено за рахунок держави.
Отже, законодавець чітко визначив, що якщо пенсіонер одержував пенсію згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то в разі смерті такого пенсіонера допомога на поховання в розмірі тримісячної пенсії, але не менше п`ятикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виплачується або членам його сім`ї, або особі, яка здійснила його поховання (крім випадків, коли поховання пенсіонера здійснено за рахунок держави).
З матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_1 , є колишньою дружиною ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ.
В межах спірних правовідносин позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у виплаті їй допомоги на поховання колишнього чоловіка ОСОБА_2 у розмірі трьох пенсій відповідно до частини четвертої статті 61 Закону №2262-ХІІ.
Обґрунтовуючи неправомірність відмови у виплаті спірної допомоги на поховання, позивач акцентує, що є особою, що здійснила поховання, що підтверджується Свідоцтвом про поховання серії НОМЕР_5 від 23.09.2023, виданого їй Комунальним підприємством «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради, а відтак має право на отримання спірної допомоги.
Однак, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за виплатою допомоги на поховання колишнього чоловіка у порядку, визначеному законодавством.
Суд зазначає, особа, яка звертається за допомогою на поховання, має подати до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 6 до Порядку №3-1), свій реєстраційний номер облікової картки платника податків, свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання або довідку про смерть пенсіонера.
Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача від 08.11.2023 хоч і про виплату допомоги відповідно до ч.4 ст.61 Закону №2262-ХІІ, однак не містить відомостей про долучення до неї будь-яких документів.
Доказів виконання вимог абзацу 1 пункту 3 розділу І, пунктів 1, 11 розділу ІІ Порядку №3-1 позивачем не надано, а матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у спірному випадку правових підстав для виплати позивачу допомоги на поховання колишнього чоловіка ОСОБА_2 у розмірі трьох пенсій відповідно до частини четвертої статті 61 Закону №2262-ХІІ у відповідача не було.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлена права звернутись до відповідача, надавши всі необхідні документи.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова