Справа № 160/31348/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/31348/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач)

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року (суддя Маковська О.В.) у справі №160/31348/23 за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и В :

КП КМР «Центральні тепломережі» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.08.2023 №, яким до підприємства застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань.

Неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення позивач, зокрема, пов`язував з неправильністю визначення контролюючим органом періоду вчинено податкового правопорушення, неправильності визначення фактичної дати сплати податкового боргу, що призвело до невірного обрахування розміру штрафних санкцій.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи, які свідчать про наявність у позивача податкового боргу з ПДВ, який виник внаслідок самостійно узгоджених податкових зобов`язань та несвоєчасну сплату позивачем таких зобов`язань.

Вказані обставини, як зазначив суд першої інстанції, є достатньою підставою для застосування до позивачем штрафних санкцій, передбачених п.124.1 ст.124 ПК України.

Стосовно аргументів позивача про неправильність визначення контролюючим органом періоду вчиненого правопорушення, суд зазначив те, що певні недоліки (окремі дефекти) ППР, які не змінюють його сутті, не можуть бути підставою для визнання такого ППР неправомірним.

Стосовно аргументів позивача щодо неправильності визначення фактичної дати сплати податкового боргу, суд зазначив те, що на момент виникнення обов`язку по сплаті самостійно узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ (червень 2021 року) у позивача на електронному рахунку не було достатньо коштів, які б могли бути списані податковою службою в рахунок погашення податкового боргу. Такий рахунок позивачем було поповнено лише в січні 2022 року і лише після його поповнення кошти були списані на погашення податкового боргу.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач фактично наводить обставини, які зазначені ним як підстави заявленого позову. Так, позивач вказує на те, що відповідачем неправильно визначено період вчиненого порушення як січень-листопад 2022 року, оскільки такий період повинен визначатися кінцевим строком сплати узгоджених податкових зобов`язань 31.05.2021. Також позивач зазначає про те, що контролюючим органом безпідставно визначено в розрахунку до ППР те, що 24.01.2022 здійснено платіж на суму 173000,0грн. Позивач зазначає, що у вказану дату не відбулося платежу на суму 173000,0грн., а вказана сума виникла з групи платежів, які відбувалися в період з 05.01.2022 по 21.01.2022. За позицією позивача вказане свідчить про неправильність обрахування розміру штрафних санкцій.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

За результатами перевірки відповідно до вимог п. 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України, Кодекс) складено акт камеральної перевірки від 07.07.2023 №25254/04-36-04-1 1-06/43158553.

Перевіркою встановлено, що КП КМР Центральні тепломережі не забезпечено повноту та своєчасність сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість до бюджету у граничні терміни встановлені п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 ПК України, у зв`язку з чим в інтегрованій картці платника (далі -- ІКП) з ПДВ обліковувався податковий борг.

Так, відповідно інформації наведеній у матеріалах перевірки (акт перевірки, додаток до податкового повідомлення-рішення від 15.08.2023 року № ), перевіркою даних ІКП встановлено порушення позивачем граничних термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ визначеної податковою декларацією № від 20.05.2021 у сумі 2173507 грн. (рядок 18 Декларації Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету).

В ІКП підприємства 31.05.2021 на зазначену суму податкового зобов`язання з ПДВ збільшилась недоїмка (податковий борг підприємства. Сплата зазначеного податкового зобов`язання здійснювалась з 04.01.2022 по 31.10.2022 частинами з порушенням граничних термінів сплати (прострочення) від 218 до 518 днів).

За результатами розгляду акту перевірки ГУ ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.08.2023 №1 (форма Ш) про застосування штрафної санкції у сумі 49000,0 грн. (відповідно до кількості днів затримки сплати податкового зобов`язання до бюджету погашеної суми податкового боргу).

Не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пункту 124.1 статті 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, факт несплати узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлений законом строк, є підставою для застосування штрафних санкцій у розмірах, визначених п.124.1 ст.124 ПК України.

У спірному випадку позивач не заперечував факту порушення граничних строків сплати самостійно узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ, визначених податковою декларацією № від 20.05.2021.

Натомість позивач, з огляду на аргументи наведені в апеляційній скарзі, вважав неправомірним оскаржуване ППР через неправильність визначення в ньому періоду вчинення податкового правопорушення та неправильності визначення контролюючим органом фактичної дати сплати податкового боргу, що призвело, за його позицією, до невірного обрахування розміру штрафних санкцій.

Надаючи оцінку таким аргументам позивача, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Стосовно позиції позивача про неправильності визначення контролюючим органом фактичної дати сплати податкового боргу.

Так, обгрунтовуючи таку позицію, позивач зазначає про те, що в розрахунку до ППР контролюючий орган вказує на те, що 24.01.2022 здійснено платіж на суму 173000,0грн., на яку нараховані штрафні санкції. Натомість, як вказує позивач, у вказану дату не відбулося платежу на суму 173000,0грн., а вказана сума виникла з групи платежів, які здійснювалися в період з 05.01.2022 по 21.01.2022.

Надаючи оцінку таким аргументам позивача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що дійсно протягом 05.11.2022-21.01.2022 позивачем здійснювалося поповнення свого електронного рахунку декількома платежами (а.с.13-15) на загальну суму 173000,0грн. і вказану суму 24.01.2022 списано контролюючим органом на погашення податкових зобов`язань, визначених в податковій декларації № від 20.05.2021.

Як зазначено вище, розмір штрафних санкцій, в силу приписів п.124.1 ст.124 ПК України, залежить від кількості днів затримки та погашеної суми податкового боргу. У свою чергу, кількість днів затримки сплати узгоджених податкових зобов`язань впливає на визначення розміру штрафних санкцій у відсотковому значенні по відношенню до погашеної суми податкового боргу.

У спірному випадку штрафні санкції, як по відношенню до суми 173000,0грн. так і по відношенню до інших здійснених позивачем платежів, застосовані у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу, оскільки у всіх випадках затримка платежу становила більше 30 днів.

Таким чином, посилання позивача на те, що ним платіж був здійснений не 24.01.2022, а з 05.01.2022 по 21.01.2022, не свідчать про неправомірність визначення загальної суми штрафних санкцій, оскільки такі платежі позивачем здійснено із затримкою понад 30 днів, а відтак контролюючим органом правильно визначено розмір штрафних санкцій у відсотковому значенні по відношенню до погашеної суми податкового боргу.

Стосовно аргументів позивача про неузгодженість кінцевого строку сплати податкових зобов`язань, сіл зазначити те, що з огляду на дату подання декларації № від 20.05.2021 20.05.2021, кінцевим строком сплати узгоджених податкових зобов`язань є 31.05.2021, що і зазначено в акті перевірки на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. В той же час, в оскаржуваному ППР зазначено, що кінцевим строком сплати податкових зобов`язань є 01.06.2021. Але, вказана неузгодженість між актом перевірки та ППР не призвела та не могла призвести до неправильного розрахунку штрафних санкцій, які застосовані до позивача у спірному випадку, оскільки, в будь-якому випадку 31.05.2021 чи 01.06.2021 затримка платежу становила більше 30 днів, що вказує на правильність застосування контролюючим органом штрафної санкції у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу.

Стосовно періоду правопорушення, то суд апеляційної інстанції погоджується з позицією позивача про те, що період правопорушення слід визначати враховуючи кінцеву дату сплати узгоджених податкових зобов`язань, оскільки не сплата податкових зобов`язань на вказану дату свідчить про вчинення платником податкового правопорушення. Тому, зазначення в оскаржуваному ППР періоду правопорушення січень-листопад 2022 року, як періоду в якому позивачем здійснювалось погашення податкового боргу, неможливо визнати правильним.

В той же час, зазначення контролюючим органом періоду вчинено податкового правопорушення жодним чином не свідчить про неправомірність застосування штрафних санкцій з огляду на встановлений факт, який не заперечується позивачем, про сплату узгоджених податкових зобов`язань з порушенням граничних термінів.

Отже, проаналізувавши аргументи, з якими позивач пов`язував незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі №160/31348/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 11.06.2024

Повне судове рішення складено 12.06.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк