Справа № 160/6889/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2024 рокуСправа №160/6889/24
15 березня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції «Лють» (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ про застосування дисциплінарних стягнень від 05 січня 2024 року №2 в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу від 08 лютого 2024 року №131 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;
- поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №1 (штурмовий полк «Сафарі») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» з 12 лютого 2024 року;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (код ЄДРПОУ - 45013109) на користь ОСОБА_1 (РНОКПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Позовна зайва обґрунтована посиланнями на протиправність звільнення позивача зі служби. Зазначає, що 29.11.2023 року при оголошенні йому наказу №154дкс ВС позивач повідомив про неможливість його виконання за станом здоров`я, тобто діяв згідно Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Відповідно, його дії не є протиправними та не утворюють дисциплінарного проступку. Щодо допущених порушень в ході проведення службового розслідування зазначає, що його не було ознайомлено з наказом про призначення службового розслідування, про проведення такого розслідування не знав, дізнався після ознайомлення із наказом про застосування дисциплінарних стягнень. В зв`язку з цим був позбавлений права на захист в ході службового розслідування. Відповідно, таке розслідування проведено неповно, його результати не відповідають дійсності. Також зазначає, що дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку черговості, а позивач раніше стягнень не мав.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/6889/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6889/24 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
26 квітня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що 30.11.2023 року о 13:00 год позивачу оголошено наказ від 30.11.2023 року №154 дск ВС, яким доведено бойове завдання. Позивач відмовився його виконувати з посиланням на погане самопочуття і морально-психологічний стан. Присутня психолог підтвердила відсутність у позивача станом на момент доведення наказу гострих стресових реакцій, які б завадили виконанню наказу. До неї позивач раніше не звертався. Також присутній медик повідомив, що відсутні медичні протипоказання щодо виконання бойового завдання. Факт зачитування наказу та відмови у його виконанні зафіксовано на відео. Цим позивач порушив вимоги законодавства, за що і був притягнутий до відповідальності. Щодо порядку проведення службового розслідування зазначає, що воно проведено згідно вимог законодавства. Щодо градації дисциплінарних стягнень зазначає, що йдеться про накладення в порядку зростання, а не про послідовність.
02 травня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів у справі.
08 травня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що відповідач оминає увагою повідомлення позивача про неможливість виконання наказу та обґрунтування причин його невиконання. Висловлює доводи щодо непідтвердження кваліфікації психолога та медика, які оцінювали стан позивача під час доведення наказу про виконання бойового завдання. Щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень заперечує проти наведено відповідачем судової практики як нерелевантної.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року витребувано у відповідача докази у справі.
30 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд»,
Згідно положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
В трудовій книжці позивача в наявності наступні записи:
1) 04.11.2021 року прийнятий на службу до Національної поліції;
2) 12.02.2024 року звільнений зі служби в Національній поліції України.
Згідно довідки відповідача позивача призначено на посаду поліцейського взводу №3 роти №1 батальйону №1 полку управління поліції особливого призначення №1 (штурмовий полк «Сафарі») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національно поліції України «Лють» наказом від 07.02.2023 року №153 о/с із 17.02.2023 року.
В матеріалах справи міститься посадова інструкція за відповідною посадою разом з відміткою про ознайомлення з нею позивача 01.06.2023 року.
Позивач має спеціальний жетон, виданий відповідачем 16.06.2023 року, №0184083, який засвідчує, що позивач є рядовим поліції, займає посаду поліцейський взводу УПОП №1 штурмовий полк «Сафарі».
Відповідно до первинної медичної картки позивач 08.10.2023 року отримав поранення: «МВТ, ЗЧМТ? СГМ? АБТ?». Уточнений діагноз: цефалгічний синдром. В зв`язку з цим позивача госпіталізовано до госпіталю ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» для подальшого обстеження, що підтверджується довідкою медичного закладу.
Також ця обставина підтверджується медичною карткою амбулаторного хворого від 10.10.2023 року №6090.
Згідно довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, виданої ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» 23.10.2023 року №1003 позивач перебував у стаціонарі з 10.10.2023 року по 23.10.2023 року.
Згідно довідки відповідача позивач відряджався до ОСУВ «Хортиця» до Донецької та Луганської областей з 20.07.2023 року (відрядження припинено наказом з 14.11.2023 року), з 25.11.2023 року (відрядження припинено з 29.12.2023 року).
Відповідачем надано витяг з наказу від 29.11.2023 року №154дск ВС «Про виконання бойових розпоряджень», за змістом якого керівникам підрозділів наказано вживати комплекс заходів, за змістом яких передбачається підготовка до проведення штурмових дій, знищення противника, в`язання його вогнем, недопущення прориву та контратак, додаткові вказівки організаційного характеру.
Згідно відомості про ознайомлення особового складу з наказом УПОП №1 від 29.11.2023 року №154 дск позивач ознайомився з наказом 30.11.2023 року, наказ зрозумілий.
30 листопада 2023 року заступником командира батальйону №1 полку УПОП №1 ДПОП «ОШБ «Лють» ОСОБА_2 складено рапорт на ТВО начальника управління командира полку УПОП №1 ДПОП «ОШБ «Лють» про те, що 30.11.2023 року о 13:00 год дванадцяти поліцейським батальйону №1 полку УПОП №1 ДПОП «ОШБ «Лють» доведено, що в той же день з 00:00 год на підставі бойових розпоряджень та наказу УПОП №1 ДПОП «ОШБ «Лють» від 29.11.2023 року №154 дск ВС зазначені поліцейські повинні виконувати бойове завдання неподалік від населеного пункту «М». Однак, після оголошення цього наказу 12 поліцейський відмовились виконувати вимоги зазначеного наказу та бойове завдання.
Направленням Військової частини НОМЕР_2 від 01.12.2023 року №706 позивача направлено на обстеження/лікування до невропатолога, терапевта, ЕКГ.
Наказом відповідача від 04.12.2023 року №97 призначено службове розслідування за фактом того, що 30.11.2023 року окремі поліцейські батальйону №2 полку УПОП №1 ДПОП «ОШБ «Лють» відмовились виконувати вимоги наказу начальника управління командира полку УПОП №1 ДПОП «ОШБ «Лють» підполковника поліції ОСОБА_3 від 29.11.2023 року №154дск ВС «Про виконання бойових розпоряджень».
Згідно пояснень позивача від 05.12.2023 року, які містяться в матеріалах службового розслідування, з наказом про призначення службового розслідування позивач ознайомлений. За змістом пояснень позивач повідомив, що 30.11.2023 року близько 13:00 год його та інших поліцейських батальйону №1 зібрали на території місця дислокації підрозділу, де підполковник ОСОБА_4 вголос зачитав наказ про бойове завдання, за змістом якого необхідно було здійснювати штурмові дії. Суть наказу була зрозуміла. Після оголошення наказу підполковник ОСОБА_4 особисто запитав у позивача чи готовий він виконувати бойове завдання, на що позивач відповів відмовою з посиланням на стан здоров`я та морально-психологічний стан, фактично завдання позивач виконувати не став. Зазначив, що на наступний день, 01.12.2023 року, позивач звернувся до працівників медичної роти, від яких отримав направлення до лікарів, оскільки у позивача проблеми з серцем. Станом на 06.12.2023 року лікарняний не відкритий. На шикуванні були присутні психолог та медик, які підтвердили спроможність позивача виконувати бойове завдання. Щодо психолога у позивача відсутня довіра через брак навичок. Письмові рапорти на ім`я керівництва про стан здоров`я та морально-психологічний стан позивач не писав, за час перебування на території Донецької області до психолога не звертався.
В матеріалах службового розслідування в наявності також пояснення ОСОБА_4 від 08.12.2023 року (суб`єкт оголошення наказу), ОСОБА_5 від 08.12.2023 року (психолог), ОСОБА_6 від 08.12.2023 року (медик), які узгоджуються між собою та повторюють пояснення позивача в частині викладу фактичних обставин.
Згідно службової характеристики позивача, яка міститься в матеріалах службового розслідування, позивач характеризується посередньо.
Згідно довідки, яка міститься в матеріалах службового розслідування, за період служби у відповідача позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м.Києві від 29.11.2022 № 37, наказом від 24.11.2023 року №88дск (сувора догана), наказом від 05.01.2024 року №2 (звільнення).
Наказом від 08.01.2024 року №17о/с позивачу надано відпустку тривалістю 10 діб з 08.01.2024 року до 17.01.2024 року.
Згідно медичного висновку від 17.01.2024 року №5ТМ4-ХАМ6-Н9Н2-54АН період непрацездатності: з 17.01.2024 року по 19.01.2024 року, а згідно медичного висновку від 20.01.2024 року №372Т-Х8Х7-ЕМ3В-9Н6Н період непрацездатності з 20.01.2024 року по 24.01.2024 року. Згідно медичного висновку від 26.01.2024 року №Е2ВХ-КН5Х-М56А-НЕ4К період непрацездатності з 26.01.2024 року по 30.01.2024 року.
Згідно наданої позивачем службової характеристики він характеризується позитивно.
Відповідно до наданого відповідачем витягу з висновку службового розслідування від 18.12.2023 року вих. №17/59/16-2023ДСК наявний виклад обставин подій 30.11.2023 року, який узгоджується з поясненнями позивача від 05.12.2023 року.
Наказом відповідача від 05.01.2024 року №2 (п. 9) за вчинення дисциплінарного проступку, порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII), п. 4 ч. 3 ст. 1, ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пп. 4 п. 3розділу ІІ Посадової інструкції поліцейського взводу №3 роти №1 батальйону №1 полку управління поліції особливого призначення №1 (штурмовий полк «Сафарі) Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції «Лють», затвердженої 01.06.2023 року, що виразилося у відмові виконувати вимоги наказу управління поліції особливого призначення №1 ДПОП «ОШБ «Лють» від 29.11.2023 року №154дск ВС «Про виконання бойових розпоряджень» та бойове завдання неподалік населеного пункту Майорськ Донецької області, застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
В наказі наявна відмітка про ознайомлення з ним позивача 31.01.2024 року.
Згідно наказу відповідача від 08.02.2024 року №131 о/с позивача звільнено зі служби в поліції згідно п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII. Звільнено позивача з 12.02.2024 року.
Відповідачем надано докази на підтвердження компетентності психолога ( ОСОБА_7 ): диплом спеціаліста від 24.06.1996 року ЛВ НОМЕР_3 , разом з додатком), диплом про перепідготовку від 04.06.2001 року ДСК №023624, разом з додатком, а також посадову інструкцію за посадою психолог відділу кадрового забезпечення управління особливого призначення №1 (штурмовий полк «Сафарі) ДПОП «ОШБ «Лють». Також надано наказ про призначення ОСОБА_5 на вказану посаду від 06.09.2023 року №721 о/с.
Згідно довідки відповідача від 30.05.2024 року №3726/59/16-2024 позивач за період проходження служби в підрозділі особисто за психологічною допомогою не звертався, в групі посиленої уваги та допомоги не перебував. На момент служби в підрозділі за результатами за результатами психологічного супроводження службової діяльності позивача встановлено, що ступінь психологічної готовності відповідає 2 рівню достатня стійкість до бойового стресу, що передбачає достатній рівень розвитку адаптаційних можливостей особистості. Повністю відповідає вимогам, що пред`являються до поліцейських в умовах бойової діяльності.
Серед наданих відповідачем 26.04.2024 року доказів був оптичний диск (а.с. 133). При перегляді вмісту цього диску встановлено, що на ньому в наявності відеозапис тривалістю 14:44 хв. Відеозапис має низьку роздільну здатність та не містить аудіодоріжки (звук відсутній). Так, відсутність аудіозапису унеможливлює встановлення на підстави цього доказу обставин справи, яке б відповідало вимогам повноти та всебічності дослідження доказів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з ч. 14 ст. 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою ст. 4 Закону № 2232-XII встановлено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями, зокрема, шляхом призову громадян України на військову службу.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Частиною 1 статті 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
У ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII зазначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно ч. 2, 4 ст. 24 Закону №580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій.
Частиною першою ст. 64 Закону №580-VIII визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає. Присягу на вірність Українському народові та усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджено Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII (далі Дисциплінарний статут).
Згідно ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:
- бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;
- безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Згідно ч. 1-6 ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
У разі якщо поліцейський, який виконує наказ безпосереднього керівника, отримав від прямого керівника новий наказ, що стає перешкодою для виконання попереднього, він зобов`язаний негайно доповісти про це керівникові, який віддав (видав) такий наказ, і після отримання його згоди припинити виконання попереднього наказу. Керівник, який віддав (видав) новий наказ, повідомляє про це керівнику, який віддав (видав) попередній наказ.
Поліцейському забороняється виконувати злочинний або явно незаконний наказ. У разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити про це прямому керівнику.
Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.
Наказ вищих органів, керівників, посадових та службових осіб не може бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України
За ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно ч. 1-3 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:
4) попередження про неповну службову відповідність;
5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;
6) звільнення з посади;
7) звільнення із служби в поліції.
За ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Частиною 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту встановлено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Згідно з ч. 1, 3, 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:
1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;
2) підстава для призначення службового розслідування;
3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;
4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;
5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;
6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;
7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;
8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення;
10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;
11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Згідно ч. 1-2 ст. 29 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
Дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь не застосовується до поліцейських, які мають первинне спеціальне звання рядовий поліції.
У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь і вчинив новий дисциплінарний проступок, до нього знову може бути застосовано дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь.
Дисциплінарні проступки такі, як перебування поліцейського на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння, а також залишення місця несення служби без поважних причин, не можуть бути віднесені до незначних дисциплінарних проступків.
У разі повторного вчинення дисциплінарного проступку поліцейським протягом строку дії дисциплінарного стягнення у виді зауваження за результатами службового розслідування дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2023 року №30 утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Національної поліції - Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють».
Положення про Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» затверджено Наказом Національної поліції України від 27.04.2023 року №338 (далі Положення).
Згідно п. 1 Положення Департамент є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України у складі поліції особливого призначення, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозиції Голови Національної поліції України в установленому законодавством України порядку.
Відповідно до функції Департаменту згідно розділу ІІІ Положення він здійснює участь в обороні України відповідно до Закону України «Про оборону України» шляхом безпосереднього ведення бойових дій за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції
Посадова інструкція поліцейського взводу №3 роти №1 батальйону №1 полку управління поліції особливого призначення №1 (штурмовий полк «Сафарі») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» затверджена 01.06.2023 року начальником управління командиром відповідного полку (далі Посадова інструкція).
Згідно п. 2 розділу І Посадової інструкції поліцейський взводу призначається та звільняється з посади з дотриманням вимог трудового законодавства та Закону №580-VIII.
Відповідно пп. 1, 4 п. 1 розділу ІІ Посадової інструкції до основних завдань поліцейського взводу належить участь в обороні України, виконання бойових завдань із відсічі збройної агресії, проведення штурмових, контрдиверсійних та пошуково-фільтраційних заходів.
За пп. 4 п. 3 розділу ІІ Посадової інструкції поліцейський взводу зобов`язаний безумовно виконувати накази прямих керівників, віддані в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Щодо доводів позивача про повідомлення ним керівника про неможливість належного виконання ним наказу від 29.11.2023 року №154дкс ВС суд зазначає наступне.
Згідно доводів сторін така відмова зафіксована відповідачем на відеозаписі, такий відеозапис надано до суду однак без аудіодоріжки (без звуку). Отже, для цілей підтвердження стверджуваної обставини суд не приймає наданий відеозапис як належний доказ.
Водночас, факт повідомлення позивача про неможливість виконання ним наказу за станом здоров`я підтверджується іншими матеріалами справи, передусім - матеріалами службового розслідування. Також цю обставину не заперечував і відповідач, доводи якого у відповідній частині відзиву цитують матеріали службового розслідування. Так, згідно пояснень ОСОБА_4 , який і віддавав позивачу відповідний наказ, які відібрано 08.12.2023 року в рамках службового розслідування, він 30.11.2023 року опитував поліцейських, в т.ч. позивача, про готовність виконання бойового завдання згідно наказу №154дкс ВС, на що в т.ч. позивач відповів відмовою з посиланням на погане самопочуття, пригніченість та на фізичний стан і морально-психологічний стан.
Отже, судом встановлено, що при оголошенні позивачу наказу від 29.11.2023 року №154дкс ВС позивач повідомив про неможливість виконання наказу, пославшись на стан здоров`я.
Ці дії належить оцінювати крізь призму співвідношення норм ч. 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту та п. 4 ч. 3 ст. 1, ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту (подібні положення наявні і в Посадовій інструкції). Тобто, йдеться про співвідношення обов`язку виконувати наказ з обставинами неможливості виконання наказу, що слід оцінити в контексті притягнення особи до відповідальності за невиконання наказу, який, як стверджує особа, вона не могла виконати.
В цій справі не було спірним заперечення позивача проти наказу з огляду на твердження позивача про стан його здоров`я сторони цю обставину (повідомлення про неможливість виконання наказу як таке) визнавали. Розбіжність позицій стосується обґрунтованості такого повідомлення, тобто дійсності обставин, на які посилався позивач в обґрунтування неможливості виконати наказ.
Відповідач зазначав, що стан здоров`я позивача був належним, що підтвердив в т.ч. медик та психолог, а позивач заперечував проти висновків останніх. Відповідно, предмет судового дослідження в цьому аспекті справи стосується перевірки обставин, на які посилався позивач в обґрунтування підстав для невиконання наказу, в аспекті їх дійсності та значущості.
Суд зазначає, що правова оцінка поведінці відповідача надається ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття (вчення) оспорюваних рішення, дії чи допущення бездіяльності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 26.11.2020 року у справі №200/2396/19-а.
Так, суд зауважує, що не є суб`єктом оцінки стану здоров`я особи, в т.ч. станом на певну дату в минулому, натомість здійснює перевірку поведінки відповідача, яка і зумовила виникнення спору, який передано на судовий розгляд.
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Згідно довідки відповідача від 30.05.2024 року №3726/59/16-2024 позивач не звертався за психологічною допомогою в період проходження служби, позивач відповідав вимогам для поліцейських в умовах бойової діяльності. Згідно пояснень психолога ОСОБА_5 ознак гострих стресових реакцій, які б завадили виконанню завдання, не виявлено, позивач за допомогою не звертався, протипоказань до виконання бойових завдань не виявлено.
Сам позивач також не надав доказів щодо його психологічного стану (медичних висновків психолога, психіатра, невролога тощо).
Отже, суд констатує належний психологічний стан позивача станом на момент видання йому наказу на виконання бойового завдання, оскільки наявні докази дають підстави розумно вважати, що такий стан відповідав вимогам, які ставляться до осіб, які виконують відповідні завдання.
Щодо медичної кваліфікації психолога суд зазначає, що він не є суб`єктом перевірки рівня знань та навичок посадових осіб військових частин, оскільки не здійснює щодо них функції керівника чи кваліфікаційного органу, зворотній підхід зумовлював би фактичну перевірку судом відповідних осіб на предмет відповідності посаді, що перебуває за межами судового розгляду.
Медичний стан позивача встановлював старший ординатор операційно-перев`язувального відділення військової частини Національної гвардії України 3027 ОСОБА_6 . Ця особа не є працівником відповідача та не проходить у нього службу (натомість є військовослужбовцем іншого підрозділу).
Згідно пояснень останнього стосовно позивача даних щодо медичних протипоказів до виконання бойових завдань не було. При цьому ця особа щодо трьох інших осіб констатувала факт їх звернення до медичної роти та проходження обстеження.
Суд звертає увагу на те, що позивач надавав докази щодо свого медичного стану як до спірних подій, та і після. Так, за період до 30.11.2023 року надано:
1) первинна медична картка позивача від 08.10.2023;
2) медична картка амбулаторного хворого від 10.10.2023 року №6090.
3) довідка про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, виданої ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» 23.10.2023 року №1003; позивач перебував у стаціонарі з 10.10.2023 року по 23.10.2023 року.
Так, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 12.06.2020 року №810/5009/18.
Суд за аналогією зазначає, що не надає безпосередньої оцінки стану здоров`я позивача, в т.ч. не констатує чи придатна особа, щодо якої складено відповідні медичні документи, до виконання бойового завдання, яке ставилося перед позивачем, оскільки відповідні повноваження у суду відсутні. Придатність особи до виконання бойового завдання визначається не судом, а уповноваженими органами, в той час як суд оцінює лише поведінку суб`єкта владних повноважень.
Так, дійсно, надані медичні документи узгоджено підтверджують, що позивач в жовтні 2023 року отримав поранення, про що зазначав і позивач в позовній заяві, в зв`язку з чим проходив лікування. Водночас, правові підстави вважати, що в зв`язку з цим позивач став непридатним до військової служби чи до виконання окремих бойових завдань відсутні з огляду на відсутність відповідних доказів. Так, до суду не надано висновку ВЛК щодо стану здоров`я позивача після поранення, в т.ч. відсутні і звернення позивача щодо направлення його на таке ВЛК.
Отже, підстави вважати, що обставини поранення позивача в жовтні 2023 року, а також проходження в зв`язку з цим лікування зумовили погіршення стану здоров`я позивача, яке б унеможливлювало виконання бойового завдання, яке позивачу було доведено 30.11.2023 року, відсутні.
Також позивачем надано докази тимчасової непрацездатності позивача з 17.01.2024 року по 19.01.2024 року, з 20.01.2024 року по 24.01.2024 року.
Дійсно, стан здоров`я особи може погіршитися стрімко, в т.ч. у певний день. Водночас, в цьому випадку йдеться про питання факту, яке сторонами доводиться на засадах рівності згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України. Проте, до суду не надано доказів, які б свідчили що стан здоров`я позивача станом на 30.11.2023 року (безпосередньо або у взаємозв`язку з тимчасовою непрацездатністю у січні 2024 року) об`єктивно перешкоджав виконанню позивачем бойового завдання. В тому числі, і до суду станом на момент ухвалення рішення по справі не надано висновок ВЛК про непридатність позивача до військової служби або докази проходження позивачем відповідних процедур (в рамках ВЛК, МСЕК і тд).
Тотожною є і оцінка суду наданого позивачем направлення Військової частини НОМЕР_2 від 01.12.2023 року №706 цей документ свідчить, що позивачу призначено обстеження/лікування, однак він не є документом, який свідчить, що позивач за станом здоров`я не може виконати поставлений йому наказ, тобто про наявність підстав відсутності можливості виконання наказу у розумінні ч. 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту.
Доводи позивача щодо кваліфікації медика відхиляються з тих же підстав, що і доводи щодо кваліфікації психолога.
Суд повторює, що довести стверджувану позивачем обставину щодо стану його здоров`я, який унеможливлював виконання позивачем бойового завдання 30.11.2023 року, є обов`язком саме позивача згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, однак відповідні докази до суду не надано. Саме з цих підстав відповідні доводи позовної заяви судом відхиляються.
Самі лише твердження позивача про різке погіршення стану здоров`я не є самостійною та достатньою підставою поважності не виконання бойових наказів при виконанні службових обов`язків.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази медичного обстеження та висновки ВЛК, рапорти, адресовані керівництву щодо неможливості виконати наказ та щодо направлення позивача на лікування тощо.
Подібне правозастосування здійснено Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 16.04.2024 року у справі №560/22/24.
Отже, доводи позивача щодо стану його здоров`я (як медичного, так і психологічного) судом відхиляються як необґрунтовані.
Доводи позивача щодо неознайомлення його з наказом про призначення службового розслідування судом відхиляються, оскільки відповідачем надано пояснення позивача від 05.12.2023 року (а.с. 149), які відібрані вході проведення службового розслідування, в яких наявний підпис позивача про ознайомлення з наказом про призначення службового розслідування. Отже, станом на 05.12.2023 року позивач був ознайомлений як з цим наказом, так і з фактом проведення службового розслідування, при цьому вже 05.12.2023 року скористався основним процесуальним правом надав пояснення.
Доводи позивача щодо порушення права на захист (витребування документів, долучення доказів, ознайомлення з матеріалами розслідування, висловлення зауважень та пропозицій, ознайомлення з висновками розслідування) судом відхиляються з огляду на відхилення попереднього аргументу позивача позивач на наступний день після початку службового розслідування був обізнаний про факт його проведення, а тому мав можливість користуватися відповідними процесуальними правами, доказів перешкод у їх використання до суду не надано, а судом не встановлено.
Доводи позивача про неповноту службового розслідування судом також відхиляються як похідні, оскільки сам позивач заявив їх «у зв`язку із відсутністю належним чином викладених пояснень та заперечень з боку позивача», хоча відповідні пояснення позивачем були надані. Інших проявів неповноти службового розслідування відповідачем не наведено, а судом не встановлено.
Доводи позивача щодо черговості застосування дисциплінарного стягнення (ст. 29 Дисциплінарного статуту) судом відхиляються з огляду на наступне.
Змістовне тлумачення цієї норми зумовлює висновок про те, що вона не встановлює правила про почергове застосування дисциплінарних стягнень, натомість передбачає, що кожне нове стягнення не може бути менш суворим, ніж попереднє. Зворотній підхід дозволяв би вчинення дисциплінарних проступків будь-якої тяжкості без можливості звільнення особи з Національної поліції, що не відповідає меті існування Національної поліції - служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Вказаною нормою встановлено правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою.
Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно, як помилково вважає позивач.
Суд зазначає, що цей правовий висновок стосується тлумачення норми права як такої, безвідносно до обставин конкретної справи, а тому є релевантним та враховується судом.
В свою чергу обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. В цій справі відсутні підстави вважати недотриманими положення законодавства чи засади законодавства під час реалізації відповідачем відповідних повноважень позивачу в умовах воєнного стану було віддано наказ що стосується оборони України, виконувати який позивач відмовився, обґрунтовані докази стверджуваних підстав для невиконання наказу не були надані ані відповідачу, ані суду.
Суд звертає увагу також на відсутність заперечень позивача щодо довідки відповідача від 23.04.2024 року №1903-2024 (а.с. 167), згідно якої позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності в тому числі наказом від 24.11.2023 року №88дск (сувора догана). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 23 Дисциплінарного статуту строк дії цього стягнення не сплив, а його накладено менш ніж за тиждень до спірної ситуації. Отже, пропорційність наказу відповідача, яку суд вже визнав дотриманою при безпосередньому (без урахування попереднього стягнення) застосуванні до позивача стягнення за вчинене дисциплінарне правопорушення, належить також оцінювати з урахуванням попереднього стягнення, яке додатково свідчить про пропорційність та обґрунтованість рішення відповідача.
Отже, усі доводи позовної заяви є безпідставними.
Позивач зазначав про обставини перебування у відпустці та в стані тимчасової непрацездатності у січні 2024 року. Водночас, позивача звільнено наказом від 08.02.2024 року з 12.02.2024 року, тобто у лютому 2024 року не в період перебування у відпустці або в період тимчасової непрацездатності.
Судом з власної ініціативи надано повну та всебічну правову оцінку повноті та всебічності проведеного службового розслідування, дотримання законодавства в ході проведення такого розслідування та застосування до позивача дисциплінарного стягнення, в т.ч. його пропорційності, в ході якої не встановлено порушення відповідачем вимог законодавства.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
Щодо розподілу судових витрат.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції «Лють» про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко