Справа № 580/12506/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року справа № 580/12506/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у письмовому провадженні адміністративну справу №580/12506/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі відповідач), в якій, з урахуванням поданої 11.01.2024 позовної заяви від 04.01.2024 в новій редакції, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.05.2023 по 29.11.2023 у розмірі 109 231 грн 40 коп.

Ухвалою судді від 16.01.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі №580/12506/23, справу вирішено розглядати у письмовому провадженні.

Також 26.12.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі відповідач), в якій, з урахуванням поданої 11.01.2024 позовної заяви від 04.01.2024 в новій редакції, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.06.2023 по 08.12.2023 у розмірі 108 640 грн 96 коп.

Ухвалою судді від 16.01.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі №580/12507/23, справу вирішено розглядати у письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 19.01.2024 справи №580/12506/23 та 580/12507/23 об`єднані в одне провадження, з присвоєнням номеру справи №580/12506/23.

Обгрунтовуючи позовні заяви позивач зазначив, що у період з 07.11.2015 по 05.03.2021 проходив службу на різних посадах у Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області.

На день звільнення йому не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, яка була виплачена на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 у справі №580/2581/23. На виконання вказаного рішення відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 3324,54 грн.

Також на день звільнення позивачу не була виплачена компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, яка була виплачена на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 у справі №580/2269/23. На виконання вказаного рішення відповідач нарахував та виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки в розмірі 20 742,87 грн.

У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву зазначив, що питання виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі- Закон №580-VIII), постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі Постанова № 988) та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - Порядок №260), тобто спеціальним законодавством.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми загального законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Питання застосування норм КЗпП України при виплаті грошового забезпечення при звільненні з поліції було предметом неодноразового судового розгляду Верховним Судом у справі № 823/1468/17, за висновком якого правовідносини з проходження служби в поліції унормовані спеціальними нормативними актами законодавства, а тому підстави для поширення на спірні правовідносини дії норм КЗпП - відсутні, позаяк трудовий договір між позивачем та відповідачем не укладався, а інших підстав для виникнення трудових правовідносин закон не передбачає. У зв`язку з цим помилковою є позиція позивача щодо розповсюдження на спірні правовідносини норм КЗпП, так як в нормах спеціального законодавства не передбачено можливості його застосування.

У правовій позиції, висловленій у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зазначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (поліцейських тощо).

Тобто, спеціальним законодавством не передбачено можливості стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні поліцейських, тому відсутні підстави задоволення позову.

По-друге, положення статей 116, 117 КЗпП України застосовуються у разі спору між працівником та роботодавцем щодо нарахованих при звільненні, проте не виплачених своєчасно сум, чи незгодою працівника з розміром нарахованих сум, належних до виплати при звільненні, і така незгода повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Проте позивач звільнений з органів поліції 05.03.2021, а з позовом про виплату індексації грошового забезпечення та виплату компенсації за невикористану відпустку звернувся до суду лише 04.01.2024. тобто спір між роботодавцем і працівником виник більш ніж через півтора роки після звільнення. Отже, в такому випадку підстави для застосування положень статті 117 КЗпП України відсутні.

З вказаних підстав просив у позові відмовити.

Ухвалою суду від 30.01.2024 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач у справі ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 по 05.03.2021 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області.

Наказом ГУНП в Черкаській області від 01.03.20221 №93 о/с позивача 05.03.2021 звільнено зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», вирішено сплатити компенсацію за 7 діб невикористаної щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час в 2021 році.

На день звільнення позивачу не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 та грошова компенсація за невикористану щорічну чергову основну оплачувану відпустку та додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік.

Як вбачається з системи «Діловодство» Черкаського окружного адміністративного суду позивач 29.03.2023 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані позивачем відпустки за 2020 рік: 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 9 діб додаткової оплачуваної відпустки, яка була прийнята до розгляду ухвалою суду від 03.04.2023 у справі №580/2269/23.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 у справі №580/2269/23, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2023, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 9 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік.

Відповідачем на виконання рішення у справі № 580/2269/23 було нараховано та виплачено позивачу компенсацію за невикористані відпустки у сумі 20 742,87 грн Зазначені кошти були зараховані на картковий рахунок позивача 08.12.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № 7129 від 07.11.2023.

Також позивач 05.04.2023 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень (включно) 2017 року, яка була прийнята до розгляду ухвалою суду від 10.04.2023 у справі №580/2581/23.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 у справі №580/2581/23, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2023, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Відповідачем на виконання рішення у справі № 580/2581/23 було нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 3324,54 грн за період з 07.11.2015 по 31.10.2017. Зазначені кошти були зараховані на картковий рахунок позивача 29.11.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № 6822 від 27.11.2023.

У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.

Відповідно до абз. 1 статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Ні Законом України «Про Національну поліцію», ні іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем (у цьому випадку ГУ НП в Черкаській області) строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення. Не врегульовані вказані правовідносини й іншими нормативними актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Ця позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 справі №21-8а15 та була підтримана у подальшому Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.09.2018 у справі №810/1549/17, від 17.10.2018 у справі № 805/2948/17-а, від 08.11.2018 у справі №821/1333/16, від 16.04.2020 у справі № 822/3307/17, від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, від 16.07.2020 у справі № 400/2884/18.

Відтак, оскільки наведеними нормативними актами не врегульовано питання строків повного проведення розрахунку при звільненні із служби у поліції, а також не встановлено правових наслідків недотримання такого строку, судова колегія приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.1 статті 116 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

При цьому, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Положення частини 1 та 2 другої статті 117 КЗпП України стосуються відмінних (різних) правових ситуацій, які передбачають різні правові наслідки для роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, при цьому істотне значення має наявність спору щодо суми належних працівникові при звільненні сум.

Дійсно, ч. 1 статті 117 КЗпП України передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом ч.2 статті 117 КЗпП України, має право на відшкодування, якщо спір буде вирішено на його користь. Розмір заборгованості та відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.

Отже, у разі якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в такому випадку, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 статті 117 КЗпП України).

Таким чином, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця.

Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, але не більш як за шість місяців, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Таким чином, положення статті 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникають у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.03.2021 у справі №520/12809/19, від 18.03.2021 у справі № 820/3313/17, від 31.03.2021 у справі №340/970/20, від 31.03.2021 у справі №120/2617/20-а, від 04.06.2021 у справі №280/1198/20, від 22.04.2021 у справі №620/828/20.

Отже, наявність спору про розміри належних звільненому працівникові сум є обов`язковою умовою для застосування ст.117 КЗпП України та виплати звільненому працівнику середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Підставою для виплати передбаченого ст.117 КЗпП України відшкодування відповідно до ч.2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено з військової служби наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 01.03.2021 № 93 о/с, проте лише у березні та квітні 2023 звернувся до суду із позовними заявами, у яких просив зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані відпустки (справа №580/2269/23) та індексацію грошового забезпечення (справа №580/2581/23), тому виник спір між позивачем та відповідачем щодо індексації грошового забезпечення.

Отже, здійснений відповідачем розрахунок і виплачені позивачу при звільненні суми не були спірними на момент звільнення і протягом подальших двох років позивач не здійснював жодних дій, спрямованих на отримання індексації грошового забезпечення.

Таким чином, викладені обставини свідчать, що спір щодо невиплачених компенсації за невикористані відпустки та індексації грошового забезпечення виник більш ніж через два роки після звільнення позивача.

Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України відсутні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №825/742/16 та від 28.11.2022 у справі №380/693/20, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права та висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст.117 КЗпП України і стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 243 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО