Справа № 480/13291/23
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, і просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до вимог п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ;
Вимоги умотивовані тим, що позивач з 22.12.2015 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумський області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за вислугою років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону № 2262, з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні, яка на день звільнення становить 35 років 04 місяці 29 днів. Втім листом відповідача від 20.11.2023 повідомлено, що вислуга років позивача у календарному обчислені, на день звільнення складає 24 роки, а тому права на пенсії за вислугу років він не набув.
Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними, оскільки на його думку, має право на переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за вислугою років.
Ухвалою суду від 24.07.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, а також у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання ГУ ПФУ в Сумській області відзиву на позов кваліфікується судом як визнання позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.11.2022 №304 звільнено з військової служби відповідно до пункту третього частини п`ятої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку). З 23.11.2022 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Вислуга років в Збройних Силах України станом на 23.11.2022 року становить: календарна - 24 роки 06 місяців 29 днів, пільгова: 10 років 10 місяців 00 днів. (а.с.11)
27.01.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за вислугою років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону № 2262, з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні, яка на день звільнення становить 35 років 06 місяці 29 днів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до пункту а частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, серед іншого: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17,07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, встановлює, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.
Положеннями статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ та постанови підпунктів "а" та "г" пункту 3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необгрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХП та Постанови № 393.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові 03.03.2021 у справі № 805/ 3923/18-а та постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18.
Вирішуючи справу №805/3923/18-а Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 дійшов наступного висновку: "……основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку…".
При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17.
Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №304 від 23.11.2022 року вислуга років Позивача в Збройних Силах України станом на 23.11.2022 року становить: календарна - 24 роки 06 місяців 29 днів, пільгова: 10 років 10 місяців 00 днів. Таким чином загальна вислуга років, понад 35 років 04 місяці 29 днів.
Аналіз положень наведених вище нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що Закон № 2262-ХІІ, зокрема, пункт "а" статті 12 визначає мінімальний розмір вислуги років, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом та для позивача він складає 25 календарних років більше.
Визначення у Законі № 2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.
Таким чином, передбачена Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).
У свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку № 393 полягають у пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.
Відтак, на переконання суду, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Отже, положеннями статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ та підпункту "в" пункту 3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХІІ та Постанови № 393.
Таким чином, відповідач під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до вимог п. "а" ст. 12 Закону №2262-ХІІ зобов`язаний врахувати вислугу років у пільговому обчисленні, що у сукупності становить понад 35 років, що є підставою для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до вимог п. "а" ст. 12 Закону №2262-ХІІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" і такий ним не сплачувався. Відтак, підстави для компенсації витрат за сплату позивачем судового збору у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до вимог п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко