Справа № 140/2637/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2637/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з дня звернення із заявою.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та у січні 2024 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до приписів Закону №796-XII. Проте рішенням ГУ ПФУ в Харківській області їй відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Із таким рішенням позивач не погоджується та зазначила, що статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, підтверджується відповідним посвідченням (3 категорія), яке видається, зокрема, тим особам, які постійно проживали (працювали) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. Довідкою Центру надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради від 29 січня 2023 року підтверджено факт її проживання у період з 26 квітня 1986 року по 27 серпня 1987 року у селищі міського типу Любешів Волинської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (що дає право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки). Також, навчаючись в Українському інституті інженерів водного господарства, зимові та літні канікули, а також період проходження виробничої практики, як стверджує позивач, вона проводила у батьків у селищі міського типу Любешів.

На переконання позивача, на час звернення до відповідача із заявою від 31 січня 2024 року вона набула право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву не визнав позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.40-41). В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Харківській області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 31 січня 2024 року. За результатом розгляду документів, які були надані позивачем до заяви, обчислений згідно з довідкою від 29 січня 2024 року №1433 період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення становить 10 років 03 місяці 06 днів, а станом на 01 січня 1993 року - 1 рік 04 місяці 02 дні, що є недостатнім для набуття права на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. При цьому з огляду на проживання ОСОБА_1 з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року на території гарантованого добровільного відселення початкова величина зниження пенсійного віку наявна.

Відповідач 1 вважає, що його рішення є законним, а підстави для його скасування відсутні.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 позовні вимоги також заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.29-30), зазначивши, на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досягла пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а підстави для зниження пенсійного віку відсутні (станом на 01 січня 1993 року позивач прожила у зоні гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки).

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією (а.с.14).

Позивач 31 січня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII (а.с.31-32), додавши документи згідно з розпискою-повідомленням (а.с.33).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 06 лютого 2024 року №22 підтверджено право ОСОБА_1 на зниження пенсійного віку на 5 років, але відмовлено у призначенні пенсії. Тут же зазначено, що початкова величина пенсійного віку наявна, однак підтверджений період проживання на території гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років 1 рік 04 місяці 02 дні (а.с.11).

Судом також встановлено, що ГУ ПФУ в Харківській області на заміну рішення від 06 лютого 2024 року №22 прийняло рішення від 09 лютого 2024 року №22, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що не підтверджено право на зниження пенсійного віку. Зазначено, що період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення до 01 січня 1993 року становить 1 рік 04 місяці 02 дні, а після 01 січня 1993 року 10 років 03 місяці 06 днів. Обчислений страховий стаж становить 33 роки 07 місяців 09 днів (а.с.42).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 26 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

За позицією ГУ ПФУ в Харківській області ОСОБА_1 не підтверджено право на зниження відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ пенсійного віку за поданими документами.

Однак суд із таким висновком не погоджується з огляду на таке.

Як видно з відомостей паспорта громадянина України (а.с.12), ОСОБА_1 народилася в селищі міського типу Любешів Волинської області.

Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради від 29 січня 2024 року №1433 (видана на підставі будинкової книги №31, вулиця Соборності) ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована у селищі міського типу Любешів Камінь-Каширського району Волинської області з 13 березня 1985 року по 27 серпня 1987 року, з 24 жовтня 2013 року та по цей час (а.с.17), що також підтверджує витяг з Реєстру територіальної громади від 29 січня 2024 року (а.с.13).

За змістом довідки Національного університету водного господарства та природокористування від 04 березня 2024 року №105 (а.с.19) під час навчання в Українському інституті інженерів водного господарства (Указом Президента України від 13 травня 2004 року перейменовано в Національний університет водного господарства та природокористування) ОСОБА_2 (Омельчук) з 04 червня 1990 року по 15 липня 1990 року була направлена на практику по бухгалтерському обліку до об`єднання Волиньмеліводгосп ПМК-199 селища Любешів. Також згідно з довідкою від 01 березня 2024 року №001-253 (а.с.18) тривалість канікул під час навчання становила: з 25 січня 1988 року по 06 лютого 1988 року, з 11 липня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 23 січня 1989 року по 04 лютого 1989 року, з 03 липня 1989 року по 31 серпня 1989 року, з 22 січня 1990 року по 03 лютого 1990 року, з 16 липня 1990 року по 31 серпня 1990 року та з 24 грудня 1990 року по 05 січня 1991 року, які відповідно до пояснень позивача у позові вона проводила у селищі міського типу Любешів Волинської області, де проживали її батьки.

27 квітня 1991 року у селищі міського типу Любешів укладено шлюб позивачки із ОСОБА_3 , що видно із свідоцтва серії НОМЕР_2 (а.с.16).

Згідно з додатком №1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи селище міського типу Любешів Любешівського (тепер Камінь-Каширського) району Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Суд також враховує приписи пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ, якими установлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Позивачу Волинською обласною державною адміністрацією 14 червня 1993 року було видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 (категорія 3) (а.с.14). Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи суду надано не було.

Тож наявність такого посвідчення підтверджує факт проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки наведена обставина є умовою для видачі посвідчення відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №569/7589/17 серед іншого зазначалось: Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону №796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Наведене у сукупності вказує на помилковість висновків відповідачів про те, що ОСОБА_1 не проживала не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення. В протилежному випадку нівелюється її статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, який позивачу встановлений у визначеному законом порядку.

Отже, відмова відповідача ГУ ПФУ в Харківській області у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ носить формальний характер та не відповідає чинному законодавству.

Проживання ОСОБА_1 в населеному пункті, віднесеному до території радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, у часовому проміжку з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року (незалежно від часу проживання або роботи в цей період) підтверджується довідкою від 29 січня 2024 року №1433 (а.с.17), що дає право для застосування початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки.

У рішеннях відповідача 1 зазначено, що період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення після 01 січня 1993 року становить 10 років 03 місяці 06 днів, що узгоджується із відомостями довідки Центру надання адміністративних послуг від 29 січня 2024 року №1433.

Факт проживання ОСОБА_1 у населеному пункті, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення, не менше трьох років - станом на 01 січня 1993 року з огляду на наявність у позивача посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, та її проживання на території гарантованого добровільного відселення (вже тільки після 01 січня 1993 року 10 років) є підставою для зниження пенсійного віку на початкову величину - 3 роки (за період проживання на момент аварії) і в загальному порядку на 1 рік за кожні два роки проживання, а всього на 6 років (максимальний).

Також відповідачем 1 встановлено наявність в ОСОБА_1 страхового стажу 33 роки 07 місяців 09 днів. Тобто, умова щодо страхового стажу для призначення з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку виконується.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 06 лютого 2024 року №22, яке було замінено рішенням від 09 лютого 2024 року №22, позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені обставини та правове регулювання спірних правовідносин наявні підстави для визнання протиправними та скасування рішень ГУ ПФУ в Харківській області від 06 лютого 2024 року №22 та від 09 лютого 2024 року №22, оскільки внаслідок їх прийняття порушено право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.

У межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Харківській області. Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішень ГУ ПФУ в Харківській області від 06 лютого 2024 року та від 09 лютого 2024 року №22, то дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Харківській області, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача (вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 54 роки 27 лютого 2024 року та її звернення із заявою про призначення пенсії 31 січня 2024 року, право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ та приписів статті 45 Закону №1058-IV у неї виникло з 28 лютого 2024 року (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а не з моменту звернення 31 січня 2024 року).

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання після її призначення. При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після призначення пенсії позивачу ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме її виплату.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову частково на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області необхідно стягнути судові витрати - судовий збір у сумі 605,60 грн, сплата якого у сумі 1211,20 грн підтверджується квитанцією від 26 лютого 2024 року №0.0..1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.9, 22).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська область, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ідентифікаційний код юридичної особи 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06 лютого 2024 року №22 та від 09 лютого 2024 року №22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 28 лютого 2024 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк