Справа № 200/2914/24
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 червня 2024 року Справа №200/2914/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Ушенко С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправним дії, які полягають у незастосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при обчисленні, починаючи з 13.08.2021 по 25.05.2022, розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплатити, починаючи з 13.08.2021 по 25.05.2022 включно, посадовий оклад, оклад за військовим званням з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», розмір яких обчислений виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплатити, починаючи з 13.08.2021 по 25.05.2022, належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, обчисленого із розміру посадового окладу та розміру окладу за військовим званням з 13.08.2021 по 25.05.2022, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2022 роки, обчислених із розмірів посадового окладу та розміру окладу за військовим званням з 13.08.2021 по 25.05.2022, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення (за кожний повний рік служби) за 4 календарних роки служби, обчислену із розмірів посадового окладу та розміру окладу за військовим званням з 13.08.2021 по 25.05.2022, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 рок вказану позовну заяву залишено без руху і позивачеві встановлено десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:

- письмової заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом із зазначенням інших підстав поважності його пропуску та доказів поважності причин його пропуску;

- належним чином засвідчених доказів, а саме: контракту про проходження військової служби; наказів про прийняття та звільнення з військової служби з 2017 року по 2022 рік; довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби; довідки про перебування на лікарняних та стану психічного здоров`я; листа-розрахунку про нараховані і виплачені суми грошових коштів при звільненні тощо.

На усунення недоліків позовної заяви позивачем подана, зокрема, заява про поновлення процесуального строку звернення до суду з аналогічними підставами, що були викладені у позовній заяві.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем повторно вказано, що 25.05.2022 вона звільнилася з лав Збройних Сил України за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби та була вимушена займатись питанням щодо зняття з обліку та постановки на облік до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_1 , а через майже постійне перебування у зоні бойових дій з вересня 2017 року по травень 2022 року і втратою на війні вітчима вона була вимушена займатись своїм психічним здоров`ям. Просить врахувати, що у зв`язку із введенням з 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації, вона та її сім`я є переселенцями.

Розглянувши матеріали позовної заяви та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Приписами статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), в редакції Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Втім, пунктом першим глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236» дію карантину через СОVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Отже, до 19 липня 2022 року, тобто до дати внесення Законом України №2352-ІХ від 01.07.2022 змін до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, строк звернення до суду з вимогами про виплату належних працівникові всіх сум не був обмежений будь-яким строком, а після 19 липня 2022 року є обмеженим трьома місяцями, але продовжується на строк дії такого карантину.

Тобто, після 30 червня 2023 року (дію карантину через СОVID-19 скасовано 01.07.2023) тримісячний строк звернення до суду з позовами даної категорії розпочав свій перебіг з 01 липня 2023 року і сплинув 01 жовтня 2023 року (щодо трудових спорів, які виникли до 01 липня 2023 року).

Саме такі висновки у застосуванні ч.ч. 1 і 2 ст. 233 КЗпП України, у поєднанні з п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 108515811.

Аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

Таким чином, оскільки про порушення свого права на належний розмір грошових виплат позивач мала дізнатися при звільненні 25.05.2022, - для неї тримісячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом згідно приписів статті 233 КЗпП України розпочався 01 липня 2023 року і сплинув 01 жовтня 2023 року.

Проте, позивач з даним позовом звернулася до суду лише 11.05.2024. Отже позивачем пропущено встановлений строк звернення до суду.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31.05.2023 №1601- позивачка фактично мешкає у місті Полтава, однак жодних доказів неможливості звернутися до суду з даним позовом у період з 01 жовтня 2023 року по 11 травня 2024 року до суду не надано.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами пропуску звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 року справа №815/3087/18 (адміністративне провадження №К/9901/64037/18).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». Воєнний стан в Україні наразі триває.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 зазначив: сам факт запровадження воєнного стану в Україні не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення строків звернення до суду, якщо позивач не обґрунтував неможливість такого звернення у встановленні строки.

Необхідно враховувати, що строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Твердження Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дозволяє уникнути численних зловживань й маніпулювання фактом запровадження воєнного стану в Україні. До обставин, за яких неможливе вчинення процесуальних дій, може належати ракетне ураження території, де знаходиться позивач та/або відповідний орган чи сторона спору, окупація вказаної території, відсутність електрозабезпечення тощо. Певним чином ця постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду впливає на однорідність судової практики, особливо в судах першої інстанції.

Аналогічне твердження було визначене Верховним Судом в ухвалі Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №127/2897/13-ц. Суд зазначив, що у разі, коли позивач пропустив процесуальний строк з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, то питання про його поновлення вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Отже, сам факт запровадження воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» не є поважною причиною для безумовного поновлення процесуальних строків. Для такого поновлення необхідним є клопотання, в якому будуть зазначені інші обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та перешкоджали вчиненню тих чи інших дій, а також докази, що підтверджують ці обставини.

Позивачем не зазначено жодної поважної обставини, яка виникла внаслідок запровадження воєнного стану і перешкоджала б своєчасному зверненню до суду, як і не надано відповідних доказів, в тому числі і проходження відповідного лікування.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк звернення до суду з цим позовом і не навела при цьому жодних поважних та об`єктивних причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно положень ч. 2 ст. 123 КАС України, у разі якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України).

Таким чином, позивачем не усунуті в повному обсязі недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду, а саме заява про поновлення строку звернення до суду, яка надана позивачем, не містить поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та доказів на їх підтвердження, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 169 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом - залишити без задоволення.

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвалу складено 14 червня 2024 року.

Суддя С.В. Ушенко