Справа № 240/4812/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2024 року м. Дніпросправа № 240/4812/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року (суддя Рябчук О.С.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 03.04.2020 по день зарахування коштів на рахунок Позивача на підставі прийнятого рішення суду по справі № 160/8129/22; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 24.06.2017 по 03.04.2020 та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 03.04.2020 по день зарахування коштів на рахунок Позивача на підставі прийнятого рішення суду по справі № 160/8129/22.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху. Запропонувати позивачу усунути недоліки позову шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Позивачем 26.04.2024 подано до суду першої інстанції клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. В обґрунтування поважності причин пропуску позивач зазначив, що є військовослужбовцем та виконує обов`язки з захисту Батьківщини через оголошення воєнного стану на території України. Окрім цього звертає увагу суду, що строк звернення до суду завершився з урахуванням тримісячного строку для звернення до суду з наступного дня після припинення дії карантину, а саме 01 жовтня 2023 року. Наведена позиція позивача узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 26.10.2023 у справі № 380/653/23, від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22.

Суд першої інстанції не знайшов наведені позивачем підстави пропуску обґрунтованими та поважними.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погодившись з названою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що за приписами статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що роботодавець несе обов`язок перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні. Такий обов`язок припиняється проведенням фактичного розрахунку та саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року в справі № 160/8129/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 22.06.2017 по 03.04.2020.

Матеріалами справи підтверджується, позивачем не заперечується, що рішення суду в справі № 160/8129/22 було виконано відповідачем 15.09.2022, натомість з даним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 11.03.2024.

Доводи апелянта, що він звернувся до суду з позовом у визначений статтею 233 КЗпПУ строк після завершення карантину Ковід-19, не є слушними, адже норми статті 233 КЗпПУ не застосовуються до спірних правовідносин.

Названа норма визначає строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, тоді як вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є за своєю правовою природою трудовим спором, адже відповідна виплата не є складовою грошового забезпечення/ заробітної плати особи, має компенсаторний характер та своєрідним способом відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При цьому не є релевантними в спірних правовідносинах правові позиції Верховного Суду в справах № 380/653/23, № 280/6779/22, на які посилається позивач, адже в названих справах спірним було питання щодо невиплати при звільненні всіх належних осіб сум грошового забезпечення.

В свою чергу, як вірно зауважив суд першої інстанції, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20 виклав правову позицію, згідно з якою строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору в частині вимог, які стосуються стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, охоплюється спеціальною нормою частини 5 статті 122 КАС України, підстави для застосування у спірних правовідносинах статті 233 КЗпП України відсутні.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року в адміністративній справі № 560/11489/22.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем станом на 26.04.2024 не виконані вимоги суду, викладені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2024, недоліки позову не усунені.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміст резолютивної частини ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2024: запропонувати позивачу усунути недоліки позову шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Як було зазначено вище, позивачем 26.04.2024 подано до суду першої інстанції клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин його пропуску. Окрім іншого, позивач вказав, що є військовослужбовцем та виконує обов`язки з захисту Батьківщини через оголошення воєнного стану на території України.

До клопотання також додані докази: витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 21.09.2023 № 463; витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 17.03.2024 № 77; витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 15.03.2024 № 154; витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_4 від 01.11.2021 № 213.

Суд першої інстанції не дослідив та не надав належну оцінку доводам позивача в цій частині та доказам, доданим на підтвердження таких доводів.

Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, та передчасно повернув поданий ОСОБА_1 позов.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, що є підставою для її скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року в адміністративній справі № 240/4812/24 скасувати.

Справу направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з 13 червня 2024 року та оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 13 червня 2024 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова