Справа № 640/35945/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора у вигляді невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20 в частині негайного поновлення на посаді Заступника начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20 в частині негайного поновлення на посаді, а саме з 20.01.2021 по 13.09.2021 - 306 772,92 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що Відповідачем невчасно було виконано рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді, у зв`язку з чим з Відповідача підлягає стягненню середній заробіток, як оплату вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

02.05.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи № 640/35945/21.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року прийнято адміністративну справу № 640/35945/21 до провадження та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора у частині невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20 в частині негайного поновлення на посаді Заступника начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20 в частині негайного поновлення на посаді, а саме з 20.01.2021 по 13.09.2021 у розмірі 306772,92 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі Офіс Генерального прокурора посилався на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що порушень вимог ст. 236 КЗпП України з боку Офісу Генерального прокурора не вбачається через відсутність вини роботодавця, а Позивача було поновлено на посаді відповідним наказом. Крім того, Позивач до 05.08.2021 (дати зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю), не мав права працювати на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури до зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом № 1020ц від 26.10.2017, Позивача призначено на посаду Заступника начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України.

07.10.2019 Позивач звернувся до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.

На підставі рішення кадрової комісії № 2 Генеральним прокурором видано наказ № 2076ц від 21.12.2019, яким ОСОБА_1 звільнено з посади Заступника начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 24.12.2019 на підставі ст. 9, п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру», п.п. 2 п. 19 р. ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення другої кадрової комісії від 06 грудня 2019 року № 12-1 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», яким визначено, що Заступник начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію (за результатами проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності).

Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 21 грудня 2019 року № 2076ц, яким ОСОБА_1 звільнено з посади Заступника начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді Заступника начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 503 713,56 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Заступника начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України.

Допущено негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 40713,69 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2021 року змінено, викладено п`ятий абзац резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2019 по 19.01.2021 в розмірі 501 819 грн (п`ятсот одна тисяча вісімсот дев`ятнадцять) грн 90 коп.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково.

Змінено мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року залишено без змін.

Як вбачається з рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20, представник Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 був присутнім під час проголошення вказаного рішення, у зв`язку з чим, Відповідач з 19.01.2021 знав про його резолютивну частину.

25.05.2021 Окружний адміністративний суд міста Києва видав виконавчий лист про поновлення Позивача на посаді.

Позивач надіслав виконавчий лист до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яким 30.08.2021 відкрито виконавче провадження (№ АСВП: НОМЕР_2).

Також, Позивач звернувся до Офісу Генерального прокурора із проханням виконати рішення суду.

На виконання постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.08.2021 і заяви Позивача, Офіс Генерального прокурора видав наказ від 14.09.2021 № 1321ц про поновлення на посаді.

З наказом Позивач ознайомився 16.09.2021, та цього ж дня приступив до роботи, а 08.11.2021 кадрова комісія Офісу Генерального прокурора прийняла рішення про успішне проходження Позивачем останнього етапу атестації - співбесіди.

Отже, на переконання Позивача, через затримку виконання Відповідачем рішення суду від 19 січня 2021 року в частині поновлення його на посаді, вимушений прогул не закінчився і тривав до 14.09.2021 - до дня видання наказу від 14.09.2021 № 1321ц про поновлення на посаді.

Не погоджуючись із затримкою виконання судового рішення у межах справи № 640/1273/20, та вважаючи свої права порушеними, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що через затримку виконання Відповідачем рішення суду від 19 січня 2021 року в частині поновлення Позивача на посаді, вимушений прогул не закінчився і тривав до 14 вересня 2021 року - до дня видання Офісом Генерального прокурора наказу № 1321ц.

Таким чином, час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді та публічній службі (роботі) в органах прокуратури тривав у період з 20.01.2021 до 13.09.2021.

У справі № 640/1273/20 суд у рішенні від 19 січня 2021 року встановив на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 11.02.2020 № 21-235зп, що сума середньоденної заробітної плати на момент звільнення Позивача - 1893,66 грн.

Затримка виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20 - 162 робочих дні (з 20.01.2021 по 13.09.2021).

Таким чином, середній заробіток за вказаний час - 306 772,92 грн (162 дні * 1893,66 грн).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

За змістом ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набуло законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Колегія суддів звертає увагу, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05 березня 2020 року у справі № 280/360/19, від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2501/19, від 19 квітня 2021 року у справі № 826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі № 640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі № 826/3465/18, від 24 вересня 2021 року у справі № 640/755/19.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20, зокрема визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 21 грудня 2019 року № 2076ц, яким ОСОБА_1 звільнено з посади Заступника начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді Заступника начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року.

Допущено негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Заступника начальника відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України.

Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2023 року у справі № 640/34546/21 наголошено, що існування зазначеного судового рішення породжувало у Відповідача обов`язок щодо поновлення Позивача на вказаній посаді, який мав бути здійснений, шляхом видання Відповідачем відповідного наказу негайно після його проголошення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20 Відповідачем виконано лише 14 вересня 2021 року.

Враховуючи наведені вище правові положення, а також беручи до уваги те, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20 Відповідачем виконано 14 вересня 2021 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про затримку з боку Офісу Генерального прокурора виконання вказаного рішення, а відтак і про наявність підстав для стягнення з нього на користь Позивача середнього заробітку за час такої затримки.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

За змістом п. 10 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

У справі № 640/1273/20 суд у рішенні від 19 січня 2021 року встановив на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 11.02.2020 № 21-235зп, що сума середньоденної заробітної плати на момент звільнення Позивача - 1893,66 грн.

Через затримку виконання Відповідачем рішення суду від 19 січня 2021 року в частині поновлення Позивача на посаді, вимушений прогул тривав до 14 вересня 2021 року - до дня видання Офісом Генерального прокурора наказу № 1321ц.

Таким чином, час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді та публічній службі (роботі) в органах прокуратури тривав у період з 20.01.2021 до 13.09.2021.

У справі № 640/1273/20 суд у рішенні від 19 січня 2021 року встановив на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 11.02.2020 № 21-235зп, що сума середньоденної заробітної плати на момент звільнення Позивача - 1893,66 грн.

Затримка виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2021 року у справі № 640/1273/20 - 162 робочих дні (з 20.01.2021 по 13.09.2021).

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що середній заробіток за вказаний час - 306 772,92 грн (162 дні*1893,66 грн), з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що затримка виконання рішення суду зумовлена також тим, що згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України, Позивач здійснював адвокатську діяльність, право на зайняття якою було зупинене згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» лише 05.08.2021. Тобто Позивач протягом тривалого часу після винесення судами рішень про поновлення на роботі здійснював адвокатську діяльність.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що як зазначено Верховним судом у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19, предметом спору в справі, яка розглядається, є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, яке підлягало виконанню негайно, проте виконано більше ніж через вісім місяців, і у контексті такої справи не вирішуються питання щодо несумісності та зайняття Позивачем адвокатською діяльністю.

Верховний Суд у справі № 640/19103/19 вважав правильною позицію суду апеляційної інстанції про непереконливість тверджень Відповідача щодо відсутності наміру Позивача поновлюватися на посаді з огляду на те, що ним було отримано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і що відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на прокурора поширюються обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, визначені Законом України «Про запобігання корупції», оскільки рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно і це жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги вищевказані доводи Відповідача, оскільки норми Закону не містять застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він перебуває на іншій службі або провадить адвокатську діяльність. Питання щодо несумісності повинно було бути вирішено після виконання рішення суду про поновлення Позивача на посаді.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Офісу Генерального прокурора, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст складено 13.06.2024 року.