Справа № 160/26550/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/26550/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року (суддя Ніколайчук С.В., повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року) в справі №160/26550/23 за позовом Релігійної організації «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренка Євгена Анатолійовича про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Релігійна організація «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 134-139) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі Департамент), державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренка Євгена Анатолійовича (далі державний реєстратор) про визнання протиправними дій державного реєстратора щодо видалення запису згідно із заявою позивача № 56576403 від 10 серпня 2023 року; зобов`язання державного реєстратора відновити становище позивача, яке існувало до порушення, вчинити дії шляхом зобов`язання поновити запис про опис/додаткові відомості об`єкту житлової нерухомості - будівлю храму з реєстраційним номером 01, згідно із витягом з Державного реєстру прав від 14 серпня 2023 року № 342636551 на об`єкт, який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Лисиченко Марії, будинок 2 Д, а саме: загальна площа (кв. м): 301.1, Опис: Будівля храму А-2, навіс а1, сторожка (тимчасова) Б, церковна лавка (тимчасова) В, торгівельний павільйон (тимчасовий) Г, недільна школа (тимчасова) Д, господарська будівля (тимчасова) Е, майстерня (тимчасова), навіси (тимчасові) - И, К, Л, вбиральня (тимчасова) 3, № 1-11, І, III, II - споруди, відповідно до заяви про виправлення технічної помилки, відомостей у Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренка Євгена Анатолійовича щодо видалення запису відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №342636551 від 14 серпня 2023 року, внесеного на підставі заяви Релігійної організації «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» № 56576403 від 10 серпня 2023 року.

Зобов`язано державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поновити запис про опис/додаткові відомості об`єкту житлової нерухомості - будівлю храму з реєстраційним номером 01 на об`єкт, який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Лисиченко Марії, будинок 2 Д, а саме: загальна площа (кв. м): 301.1, Опис: Будівля храму А-2, навіс а1, сторожка (тимчасова) Б, церковна лавка (тимчасова) В, торгівельний павільйон (тимчасовий) Г, недільна школа (тимчасова) Д, господарська будівля (тимчасова) Е, майстерня (тимчасова), навіси (тимчасові) - И, К, Л, вбиральня (тимчасова) 3, № 1-11, І, III, II - споруди, внесеного на підставі заяви Релігійної організації «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» № 56576403 від 10 серпня 2023 року.

В апеляційній скарзі відповідач Департамент просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що ця справа не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини пов`язані із реєстрацією майнових прав, правові підстави для реєстрації яких відсутні, тобто відсутній публічно-правовий спір, а спір має розглядатися в порядку цивільного чи господарського судочинства.

Судом першої інстанції не залучено до участі в справі як третю особу Дніпровську міську раду, прав та інтересів якої стосується рішення, як власника земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна.

Звертає увагу, що в заяві про уточнення позовних вимог позивач не змінив ані предмет позову, ані підстави позову, що не відповідає приписам статті 47 КАС України та зумовлює відмову у прийнятті до розгляду такої заяви.

Уточнена позовна заява не відповідає приписам статті 160 КАС України.

Судом першої інстанції порушені процесуальні права відповідача в частині надання строку для подання відзиву.

Вважає, що стягнення на користь позивача судового збору тільки з Департаменту є порушенням ч. 1 ст. 139 КАС України, адже до участі в справі залучено двох відповідачів.

На думку апелянта, відсутнє порушене право позивача, яке підлягає судовому захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 листопада 2015 року №46997757 Релігійна організація «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та їх матері Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» є власником будівель і споруд, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Героїв Громадянської війни, 2Д.

В графі «опис майна» визначено: будівля храму загальною площею 301,05 кв.м., яка складається з основної площі 265,39 кв.м., допоміжної площі 30,96 кв.м. та площі літніх приміщень 4,70 кв.м.

Підстава виникнення права власності: рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2012 року у справі №16/5005/17151/2011, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2012 року у справі №16/5005/17151/2011, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року у справі №16/5005/17151/2011.

Відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2012 року у справі №16/5005/17151/2011 визнано за Релігійною громадою мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпропетровську право власності на будівлю храму, розташовану по вулиці Героїв Громадянської війни, 2Д у м. Дніпропетровську.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2012 року у справі №16/5005/17151/2011 роз`яснено рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2012 року у справі №16/5005/17151/2011 в частині визнання за Релігійною громадою мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпропетровську право власності на будівлю храму, розташовану по вулиці Героїв Громадянської війни, 2Д у м. Дніпропетровську без введення в експлуатацію.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року у справі №16/5005/17151/2011 роз`яснено рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2012 року у справі №16/5005/17151/2011 в частині визнання за Релігійною громадою мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпропетровську право власності на будівлю храму, розташовану по АДРЕСА_1 без введення в експлуатацію загальною площею 301,05 кв.м., яка складається з основної площі 265,39 кв.м., допоміжної площі 30,96 кв.м. та площі літніх приміщень 4,70 кв.м.

Відповідно до акту обстеження від 08 серпня 2023 року №08.08.23/1 інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_1 (серія і номер кваліфікаційного сертифіката AE №004476) проведено поточну технічну інвентаризацію за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Марії Лисиченко, буд. 2Д.

При фактичному обстеженні та ознайомленні з наданими документами встановлено, що на земельній ділянці за вказаною адресою з легких будівельних матеріалів (металеві конструкції, OSB, професійний лист), без фундаменту побудовано: сторожка літ. Б, церковна лавка літ. В, торгівельний павільйон літ. Г, недільна школа літ. Д, господарська будівля літ. Е, майстерня літ. Ж, навіс літ. И, навіс літ. К, навіс літ. Л., вбиральня літ. З, що не підлягають узаконенню та введенню в експлуатацію на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» від 07 червня 2017 року № 406.

10 серпня 2023 року Релігійна організація звернулася до державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про внесення додаткових відомостей щодо тимчасових споруд, не змінюючи площу об`єкту, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до акту обстеження.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №342636551 від 14 серпня 2023 року, сформованого державним реєстратором, внесено запис про опис об`єкту - будівлю храму з реєстраційним номером 01, що розташований Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Лисиченко Марії, будинок 2 Д, а саме загальна площа (кв. м): 301.1, Опис: Будівля храму А-2, навіс а1, сторожка (тимчасова) Б, церковна лавка (тимчасова) В, торгівельний павільйон (тимчасовий) Г, недільна школа (тимчасова) Д, господарська будівля (тимчасова) Е, майстерня (тимчасова), навіси (тимчасові) - И, К, Л, вбиральня (тимчасова) З, №1-11, І, ІІІ, ІІ - споруди.

Проте в подальшому згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №348483494 від 28 вересня 2023 року інформація щодо об`єкту речових прав, а саме в графі опис об`єкту містить наступну інформацію: «будівля храму загальною площею 301,05 кв. м., яка складається з основної площі 265,39 кв. м., допоміжної площі 30,96 кв. м. та площі літніх приміщень 4,70 кв. м.».

Тобто, державний реєстратор на власний розсуд змінив (видалив) відомості в Реєстрі речових прав на нерухоме майно в графах:

- «опис об`єкту» з «загальна площа (кв. м): 301.1, Опис: Будівля храму А-2, навіс а1, сторожка (тимчасова) Б, церковна лавка (тимчасова) В, торгівельний павільйон (тимчасовий) Г, недільна школа (тимчасова) Д, господарська будівля (тимчасова) Е, майстерня (тимчасова), навіси (тимчасові) - И, К, Л, вбиральня (тимчасова) З, №1-11, І, ІІІ, ІІ споруди» на «будівля храму загальною площею 301,05 кв. м., яка складається з основної площі 265,39 кв. м., допоміжної площі 30,96 кв. м. та площі літніх приміщень 4,70 кв. м.»;

- «адреса» з «Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Лисиченко Марії, будинок 2 Д» на «Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Героїв Громадянської війни, 2Д».

Врахувавши, що після вчинення реєстраційної дії 14 серпня 2023 року позивачу видано відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №342636551 від 14 серпня 2023 року, заяви про виправлення технічної помилки позивачем не подавалось до нотаріуса, рішень суду щодо виключення відповідної інформації з реєстру суду не надано, як й не надано жодних рішень реєстратора про відмову у задоволенні заяви Релігійної організації від 10 серпня 2023 року, а судом не встановлено будь-яких третіх осіб, які мають право на спірні об`єкти нерухомості, суд першої інстанції вважав, що державним реєстратором самовільно вчинено дію по вилученню внесеної інформації 14 серпня 2023 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є неприпустимим в розумінні ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом першої інстанції вказано, що твердження відповідачів про те, що споруди на об`єкт, який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Лисиченко Марії, будинок 2 Д, а саме: загальна площа (кв. м): 301.1, Опис: Будівля храму А-2, навіс а1, сторожка (тимчасова) Б, церковна лавка (тимчасова) В, торгівельний павільйон (тимчасовий) Г, недільна школа (тимчасова) Д, господарська будівля (тимчасова) Е, майстерня (тимчасова), навіси (тимчасові) - И, К, Л, вбиральня (тимчасова) 3, № 1-11, І, III, II споруди, є тимчасовими і не підлягають державній реєстрації, не спростовують факту порушення державним реєстратором процедури внесення виправлень до Державного реєстру прав.

Зазначені обставини слугували підставою для задоволення позову.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Релігійна організація «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та їх матері Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» є власником будівель і споруд, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Героїв Громадянської війни, 2Д, на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2012 року у справі №16/5005/17151/2011.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2012 року у справі №16/5005/17151/2011 роз`яснено рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2012 року у справі №16/5005/17151/2011 в частині визнання за Релігійною громадою мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпропетровську право власності на будівлю храму, розташовану по вулиці Героїв Громадянської війни, 2Д у м. Дніпропетровську без введення в експлуатацію.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року у справі №16/5005/17151/2011 роз`яснено рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2012 року у справі №16/5005/17151/2011 в частині визнання за Релігійною громадою мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпропетровську право власності на будівлю храму, розташовану по вулиці Героїв Громадянської війни, 2Д у м. Дніпропетровську без введення в експлуатацію загальною площею 301,05 кв.м., яка складається з основної площі 265,39 кв.м., допоміжної площі 30,96 кв.м. та площі літніх приміщень 4,70 кв.м.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 листопада 2015 року №46997757 Релігійна організація «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та їх матері Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» є власником будівель і споруд, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Героїв Громадянської війни, 2Д.

В графі «опис майна» визначено: будівля храму загальною площею 301,05 кв.м., яка складається з основної площі 265,39 кв.м., допоміжної площі 30,96 кв.м. та площі літніх приміщень 4,70 кв.м.

Позивач 10 серпня 2023 року звернувся до державного реєстратора із заявою про виправлення технічної помилки, відомостей у Державному реєстрі прав (а.с. 12), вказавши тип виправлення технічна помилка у Державному реєстрі прав, опис технічної помилки згідно з актом обстеження.

На підставі цієї заяви та акту обстеження від 08 серпня 2023 року №08.08.23/1 інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_1 (серія і номер кваліфікаційного сертифіката AE №004476), яким встановлено, що при фактичному обстеженні встановлено, що на земельній ділянці з легких будівельних матеріалів (металеві конструкції, OSB, професійний лист), без фундаменту побудовано: сторожка літ. Б, церковна лавка літ. В, торгівельний павільйон літ. Г, недільна школа літ. Д, господарська будівля літ. Е, майстерня літ. Ж, навіс літ. И, навіс літ. К, навіс літ. Л, вбиральня літ. З, що не підлягають узаконенню та введенню в експлуатацію на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» від 07 червня 2017 року № 406, державним реєстратором на підставі рішення про виправлення технічної помилки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №68814905 від 10 серпня 2023 року про виправлення технічної помилки за заявою (а.с. 199) внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості в частині опису об`єкта.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №342636551 від 14 серпня 2023 року, сформованого державним реєстратором Кучеренком С.А., внесено запис про опис об`єкту - будівлю храму з реєстраційним номером АДРЕСА_2 , а саме загальна площа (кв. м): 301.1, Опис: Будівля храму А-2, навіс а1, сторожка (тимчасова) Б, церковна лавка (тимчасова) В, торгівельний павільйон (тимчасовий) Г, недільна школа (тимчасова) Д, господарська будівля (тимчасова) Е, майстерня (тимчасова), навіси (тимчасові) - И, К, Л, вбиральня (тимчасова) З, №1-11, І, ІІІ, ІІ споруди (а.с. 8).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №348483494 від 28 вересня 2023 року інформація щодо об`єкту речових прав в графі опис об`єкту містить наступну інформацію: «будівля храму загальною площею 301,05 кв. м., яка складається з основної площі 265,39 кв. м., допоміжної площі 30,96 кв. м. та площі літніх приміщень 4,70 кв. м.» (а.с. 30-31).

Спірним в цій справі є питання правомірності дій державного реєстратора зі скасування раніше ним прийнятого рішення про державну реєстрацію відомостей про речове майно.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01 липня 2004 року (далі Закон - №1952-ІV), згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 2 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Відповідно до статті 3 Закону №1952-ІV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 5 Закону №1952-ІV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

У Державному реєстрі прав також реєструються передбачені законом речові права та їх обтяження на об`єкти незавершеного будівництва та майбутні об`єкти нерухомості.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону №1952-ІV якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

За положеннями частини четвертої статті 5 Закону №1952-ІV не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.

Приписами частини другої статті 26 Закону №1952-ІV встановлено, що у разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

У разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухоме майно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості, а у випадку, передбаченому пунктом 2 частини сьомої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України, його територіальних органів або на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіальних органів - державним реєстратором, яким допущено технічну помилку.

Виправлення помилки, відомостей, що впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно за наявності згоди таких осіб або на підставі судового рішення.

Частиною третьою цієї статті визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1952-ІV виправлення технічної помилки у відомостях Державного реєстру прав, виявленої після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, скасування рішень державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав, здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, якщо такі дії здійснюються в порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Отже, виходячи зі змісту частини другої статті 26 Закону №1952-ІV, державний реєстратор має право самостійно виправити допущену ним технічну помилку (граматичну описку, друкарську, арифметичну чи іншу помилку) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав, при цьому таке виправлення можливе лише у разі, що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

В цьому випадку за заявою позивача 14 серпня 2023 року державним реєстратором до реєстру внесено запис про опис об`єкту - будівлю храму з реєстраційним номером 01, що розташований Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Лисиченко Марії, будинок 2 Д, а саме загальна площа (кв. м): 301.1, Опис: Будівля храму А-2, навіс а1, сторожка (тимчасова) Б, церковна лавка (тимчасова) В, торгівельний павільйон (тимчасовий) Г, недільна школа (тимчасова) Д, господарська будівля (тимчасова) Е, майстерня (тимчасова), навіси (тимчасові) - И, К, Л, вбиральня (тимчасова) З, №1-11, І, ІІІ, ІІ споруди.

Відповідачами не надано суду рішення державного реєстратора про виправлення допущеної технічної помилки, проте відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесеного 10 серпня 2023 року запису про опис майна вказує саме на вилучення такого запису державним реєстратором.

Тобто державним реєстратором в порядку частини другої статті 26 Закону №1952-ІV виправлена допущена технічна помилка та виключено з державного реєстру внесений раніше запис про опис об`єкту.

За відомостями, що містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №348483494 від 28 вересня 2023 року, інформація щодо об`єкту речових прав, а саме в графі опис об`єкту містить наступну інформацію: «будівля храму загальною площею 301,05 кв. м., яка складається з основної площі 265,39 кв. м., допоміжної площі 30,96 кв. м. та площі літніх приміщень 4,70 кв. м.».

Судом встановлено, що позивачу після вчинення реєстраційної дії 14 серпня 2023 року видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №342636551 від 14 серпня 2023 року.

Після отримання цього витягу позивачем заява про виправлення технічної помилки не подавалась державному реєстратору.

В цьому випадку відсутнє судове рішення щодо виключення відповідної інформації з реєстру.

Відтак, державний реєстратор, з огляду на приписи частини п`ятої статті 26 Закону №1952-ІV, не мав передбачених цим законом підстав для самостійного виправлення допущеної ним технічної помилки (граматичну описку, друкарську, арифметичну чи іншу помилку) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Крім того, суд зауважує, що в цьому випадку взагалі відсутні підстави вважати внесення державним реєстратором запису про опис об`єкту технічною помилкою, адже внесення запису про опис об`єкту, якщо й ці відомості не мали вноситися в реєстр, не є технічною помилкою у розумінні частини другою статті 26 Закону №1952-ІV, оскільки такою технічною помилкою у контексті цієї норми закону вважається граматична описка, друкарська, арифметична чи інша помилка, тобто саме помилка, яка стосується написання (редакції) внесених державним реєстратором відповідних відомостей, а не власне внесення запису про опис об`єкту.

Також суд вказує, що якщо будь-які треті особи, які вважають, що внесений державним реєстратором запис про опис об`єкта порушує їхні права, такі особи мають право на оскарження таких дій (рішень) державного реєстратора в установленому законом порядку.

Враховуючи приведені обставини, а також відсутність рішення державного реєстратора про відмову у задоволенні заяви позивача від 10 серпня 2023 року, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність дій державного реєстратора по вилученню внесеної ним інформації 14 серпня 2023 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Доводи апелянта про те, що споруди, інформацію про які внесено державним реєстратором до реєстру, а в подальшому вилучено з реєстру шляхом виправлення технічної помилки, є тимчасовими і не підлягають державній реєстрації, суд відхиляє, адже спірним в цій справі є правомірність дій державного реєстратора із внесення виправлень до державного реєстру, а не питання набуття позивачем права власності на нерухоме майно або питання державної реєстрації речових прав на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди.

Також суд відхиляє доводи апелянта, що ця справа не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини пов`язані із реєстрацією майнових прав, правові підстави для реєстрації яких відсутні, тобто відсутній публічно-правовий спір, а спір має розглядатися в порядку цивільного чи господарського судочинства.

У рішеннях по справах №№ 823/2042/16, 757/1660/17-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що особа може оскаржувати державну реєстрацію без пред`явлення майнових вимог тільки у випадку, якщо рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав позивача, а не іншої особи.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має.

З огляду на суть спірних в цій справі правовідносин, суб`єктний склад сторін, суд доходить до висновку про відсутність в межах спірних в цій справі правовідносин спору про право, а предметом доказування є виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Відтак, цей спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Наступним аргументом апелянта є не залучення до участі в справі як третьої особи Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, проте судом такий аргумент відхиляється з тих підстав, що апелянтом не вказано, яким чином рішення в цій справі може вплинути на права та обов`язки Дніпровської міської ради.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачами під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялось про необхідність залучення до участі в справі Дніпровської міської ради як третьої особи.

При цьому Дніпровська міська рада як особа, що не брала участі у справі, якщо вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мала право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що уточнена позовна заява не відповідає приписам статті 160 КАС України, оскільки в цій заяві неправильно вказана адреса місцезнаходження відповідача, не є тим порушенням норм процесуального права, який в силу частини третьої статті 317 КАС України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Стосовно доводів апелянта про те, що в заяві про уточнення позовних вимог позивач не змінив ані предмет позову, ані підстави позову, що не відповідає приписам статті 47 КАС України та зумовлює відмову у прийнятті до розгляду такої заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вказано вище, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження).

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 КАС України.

Частинами першою - третьою статті 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Виходячи з приведених приписів процесуального закону, оскільки заява про зміну предмету позову у справах, що розглядають в порядку спрощеного позовного провадження, може бути подана не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, а у разі коли судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до КАС України обмежений першим судовим засіданням у справі, то подання заяви про зміну предмету позову має здійснюватися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки провадження у справі відкрито 17 жовтня 2023 року, а заява про уточнення позовних вимог подана позивачем до 06 листопада 2023 року, вважається, що позивачем така заява подана у встановлений процесуальним законом строк.

Крім того, суд зауважує, що норми процесуального закону не регулюють питання правових наслідків подання позивачем заяви про уточнення позовних вимог, як в цьому випадку, а не заяви про зміну предмету або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

При цьому суд звертає увагу, що заява про уточнення позовних вимог фактично стосувалась зміни суб`єктного складу сторін, в цій заяві позивач вказав другого відповідача державного реєстратора та розширив прохальну частину позову.

Відтак, факт прийняття цієї заяви судом першої інстанції суд не може розцінити як грубе порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення у розумінні частини третьої статті 317 КАС України.

Аргумент відповідача про порушення його процесуальних прав в частині надання строку для подання відзиву суд також відхиляє як незмістовні та вкотре вказує, що таке порушення не тягне за собою скасування судового рішення.

Також є безпідставними доводи про те, що судом першої інстанції стягнуто на користь позивача судовий збір тільки з Департаменту, що є порушенням ч. 1 ст. 139 КАС України, адже до участі в справі залучено двох відповідачів.

За приписами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тобто, якщо відповідачем у справі виступає посадова або службова особа суб`єкта владних повноважень, у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, саме із суб`єкта владних повноважень, а не посадової чи службової особи стягуються судові витрати.

Тому стягнення судових витрат на користь позивача тільки з Департаменту є цілком обґрунтованим.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в справі № 160/26550/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в справі № 160/26550/23 за позовом Релігійної організації «Релігійна громада мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату в місті Дніпрі» до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренка Євгена Анатолійовича про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12 червня 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 12 червня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов