Справа № 560/4973/24
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4973/24
РІШЕННЯ

іменем України

13 червня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови задоволенні вимог рапорту ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , який за лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , який за лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив йому у звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки всі підстави, визеначені законодавством для його звільнення наявні. Також стверджує, що до рапорту додав, всі передбачені законодавством документи, які передбачають звільнення з військової служби.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих мотивів, що позивачем не додані документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 чи інші родичі не можуть доглядати за ОСОБА_2 .

Також зазначає, що позивачем не надано підтверджуючих документів, визначених Законом України "Про соціальні послуги".

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що ОСОБА_3 є особою, яка потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування, має хронічні захворювання, в тому числі пов`язані з рухомим апаратом, що підтверджується довідкою Жванецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини за №20 від 22.04.2024, а також довідкою КНП "Багатопрофільна центральна районна лікарня" №236 від 22.04.2024.

Вказує, що позиція відповідача щодо наявності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 є необґрунтованою та неправомірною, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" призваний у Збройні Сили України по мобілізації та несе службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , в якій несе військову службу, написав рапорт, який зареєстрований у військовій частині 16.03.2024. В поданому рапорті позивач просив звільнити з військової служби на підставі статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

До рапорту додав нотаріально завірену копію паспорта ОСОБА_1 , нотаріально завірену копію РНОКПП ОСОБА_1 , нотаріально завірену копію паспорта ОСОБА_2 , нотаріально завірену копію РНОКПП ОСОБА_2 , нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , нотаріально завірену копію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про підтвердження дошлюбного прізвища від ОСОБА_5 від 13.02.2024, нотаріально завірену копію довідки ЛКК №118 від 02 лютого 2024 року, виданої ОСОБА_2 , нотаріально завірену копію висновку №118 про наявність порушень функцій організму ОСОБА_2 від 02 лютого 2024 року, нотаріально завірену копію довідки №46 від 26 січня 2024 року про склад сім`ї (або зареєстрованих у житловому будинку), видана виконкомом Жванецької сільської ради Кам`янець - Подільського району Хмельницької області, нотаріально завірену копію акту №3 встановлення факту здійснення догляду від 05.02.2024, нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 серії НОМЕР_4 від 01 травня 2006 року, нотаріально завірену копію посвідчення ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 , витяг з Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 за №2024/001529036 від 13.02.2024, витяг з Реєстру територіальної громади ОСОБА_2 за №2024/001529003 від 13.02.2024.

18.03.2024 висновком про відмову у звільненні з військової служби солдата ОСОБА_1 повідомлено, що до рапорту не додані документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не може доглядати за ОСОБА_2 . Також зазначено, що згідно частини 5 статті 15 Закону України "Про соціальні послуги" ведеться реєстр надавачів та отримувачів соціальних послуг. Військовій частині НОМЕР_1 для прийняття законного рішення необхідно отримати від солдата ОСОБА_7 підтверджуючі документи:

- що військовослужбовець є надавачем таких послуг;

- що особа, яка потребує постійного догляду є отримувачем таких послуг.

Позивач вважаючи порушеними свої права, звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено такий вид військової служби як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжений та не скасований, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що його дід, ОСОБА_2 , відповідно до довідки та висновку ЛКК №118 від 02.02.2024 потребує постійного стороннього догляду. Факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , відповідно до якого встановлено смерть дружини ОСОБА_2 . Актом №3 Жванецької сільської ради від 05.02.2024 року встановлено факт здійснення догляду ОСОБА_1 за дідом ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що позивачем до рапорту надано нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 з якого встановлено, що матір`ю позивача є ОСОБА_3 . Також, до рапорту додано нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_3 з якого встановлено, що батьком є ОСОБА_2 .

Відповідно підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Тобто, підпункт "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначає вичерпний перелік сімейних обставин або інших поважних причин, які є підставою для звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації.

Наявність у військовослужбовця обов`язків, необхідність виконання яких визначена законодавцем як підстава для звільнення з військової служби, має бути підтверджена відповідними документами.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що серед документів, долучених до рапорту відсутні підстави для звільнення з лав Збройних Сил України через сімейні обставини (по догляду за дідом), оскільки до рапорту не подано документи, про те, що ОСОБА_3 (мати позивача) не може доглядати за ОСОБА_2 (своїм батьком та дідом позивача), тобто документів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд не додано.

Відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

Згідно із статтею 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 172 Сімейного кодексу України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

З огляду на зазначене, піклування та догляд за своїм батьком ОСОБА_2 є конституційним обов`язком його доньки ОСОБА_3 .

Суд не приймає до уваги твердження позивача у відповіді на відзив, а також додані докази про те, що ОСОБА_3 є особою, яка потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування, має хронічні захворювання, в тому числі пов`язані з рухомим апаратом, що підтверджується довідкою Жванецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини за №20 від 22.04.2024, а також довідкою КНП "Багатопрофільна центральна районна лікарня" №236 від 22.04.2024, оскільки вказані докази не були додані до рапорту про звільнення з військової служби. Крім того, вказані довідки видані 22.04.2024, тоді як позивач звертався з рапортом, який зареєстрований у військовій частині 16.03.2024.

Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин для звільнення з військової служби з підстав, передбачених підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII лежить саме на такій особі.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин та доказів позивачем не підтверджено всі умови, з яким законодавство пов`язує можливість звільнення особи за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що останній не позбавлений права повторно звернутись до відповідача із відповідним рапортом, долучивши до нього належним чином завірені копії документів, які підтверджують існування обставин для звільнення з військової служби.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_8 )

Головуюча суддя Д.Д. Гнап