Справа № 520/12548/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 р. № 520/12548/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним припинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2024;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області № 207 від 03 травня 2024 року про відмову в поновленні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2024 на поточний рахунок IBAN: НОМЕР_1 , відкритий у АТ "ОЩАДБАНК", отримувач: ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком. З 01.01.2024 виплату пенсії позивачу призупинено. 25.04.2024 позивач звернувся до пенсійного органу через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії. ГУ ПФУ в Харківській області, розглянувши заяву позивача, прийняв рішення від 03.05.2024 № 207 про відмову в поновленні пенсії. При цьому, позивач зазначає, що 09.02.2024 він успішно пройшов ідентифікацію, що підтверджується рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 19.02.2024. Позивач вважає протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо припинення виплати йому пенсії з 01.01.2024 та протиправним рішення ГУ ПФУ Полтавській області, яким неправомірно відмовлено йому поновленні виплати пенсії. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 14.05.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області дані щодо підстав припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2024. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області документи, що були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення № 207 від 03 травня 2024 року відносно ОСОБА_1 .

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачам до електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Перший відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що позивач звернувся до пенсійного органу через портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою, зареєстрованою за № 292 від 25.04.2024 про зміну виду розрахунку (поновлення виплати пенсії). За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та прийнято рішення про відмову в поновленні пенсії № 207 від 03 травня 2024 року. Відповідач повідомив, що гр. ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, згідно матеріалів пенсійної справи отримує пенсію за віком з 01.05.1986. Виплата пенсії ОСОБА_1 припинена з 01.01.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, документ щодо причини припинення пенсійної виплати в матеріалах електронної пенсійної справи відсутній. Для відновлення виплати пенсії позивачу необхідно звернутись із заявою встановленого зразка та документом, що посвідчує особу до територіального органу Пенсійного фонду України. Обов`язковою умовою для відновлення пенсії є перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі внутнішньо переміщених осіб. Просить відмовити в задоволенні позову.

Другий відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу були відомості Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб (ЄІБВПО) про припинення дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 25.11.2015 № . Відповідач на вимогу суду надав роздруківку про припинення дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 . Відповідач вважає свої дії правомірними та просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що заперечує проти доводів, викладених відповідачами у поданих ними відзивах. Позивач підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві, та просив задовольнити позов.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Калинівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 20.09.2001. (а.с. 9-11)

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком.

З 01.01.2024 ГУ ПФУ в Харківській області припинено виплату пенсії позивачу, що вбачається з наявних в матеріалах справи документів та не заперечується сторонами.

У відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в Харківській області зазначило, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу були відомості Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб (ЄІБВПО) про припинення дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 25.11.2015 № . Також, відповідач на вимогу суду надав роздруківку про припинення дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .

Позивач 25.04.2024 звернувся до пенсійного органу через портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про поновлення йому виплати пенсії. (а.с. 6)

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було розглянуло заяву позивача.

За результатом розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Полтавській області прийняло рішення від 03.05.2024 № 207 про відмову позивачу в поновленні пенсії. (а.с. 7)

Фактично, підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 03.05.2024 № 207 ГУ ПФУ в Полтавській області зазначив, що заява, зокрема, про поновлення пенсії має подаватися заявником особисто.

Позивач вважає протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо припинення виплати йому пенсії з 01.01.2024 та вважає протиправним рішення ГУ ПФУ в Полтавській області № 207 від 03.05.2024 про відмову в поновленні пенсії, тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Отже, спірним у даній справі питанням є правомірність чи протиправність припинення виплати пенсії позивачу з 01.01.2024.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з п. 1 Постанови КМУ № 637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з зазначеним Порядком. Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) пенсій та соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, зазначеним в абзаці вісімнадцятому пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, здійснюється у встановленому законодавством порядку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058- ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що пенсійний орган має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав, передбачених законом, про що приймає вмотивоване рішення.

Як встановлено судом, виплата пенсії позивачу припинена ГУ ПФУ в Харківській області у зв`язку з отриманим пенсійним органом відомостей з Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб (ЄІБВПО) про припинення дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 25.11.2015 № . Водночас, статтею 49 Закону № 1058-IV такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено.

Зазначені обставини вказують на допущення відповідачем порушення вимог статті 49 Закону № 1058, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії.

Також, суд зазначає, що відповідачем, ГУ ПФУ в Харківській області, разом з відзивом на позовну заяву було надано до суду копію довідки позивача як внутрішньо-переміщеної особи та роздруківку з Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб (ЄІБВПО) про припинення дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , яка, за твердженням відповідача, стала підставою для припинення пенсії позивачу.

Дослідивши надані відповідачем документи суд встановив, що довідка внутрішньо-переміщеної особи ОСОБА_1 від 25.11.2015 має номер - . Разом з тим, з роздруківки з Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб, наданої відповідачем, взагалі не вбачається здійснення запиту про дійсність довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 саме за номером . З наданої відповідачем роздруківки з Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб взагалі неможливо встановити, що відомості про недійсність довідки внутрішньо переміщеної особи стосуються саме позивача, а не іншої особи. Отже, суд не приймає до уваги надану відповідачем роздруківку з Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб про недійсність довідки внутрішньо переміщеної особи.

Так, відповідачем під час розгляду справи не подано належних доказів, що б свідчили про наявність підстав для припинення пенсії позивачу, отже й не доведено правомірності припинення виплати пенсії позивачу.

Доводи відповідача щодо того, що припинення виплати позивачу пенсії відповідає Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанові Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 є безпідставним, оскільки цими нормативно-правовими актами питання припинення виплати пенсії не регулюється.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.05.2022 у справі №425/854/17.

Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що буд-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Відповідачем не зазначено жодної обґрунтованої підстави для припинення виплати пенсії позивачу та не надано належних доказів правомірності припинення виплати пенсії позивачу, а тому суд вважає таке втручання не виправданим, з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не виплата пенсії, яка гарантована Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Також, суд зазначає, що Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» не визначає жодної спеціальної підстави для припинення виплати особі будь-якого виду соціальної виплати, у тому числі і пенсії, як і не наділяє органи пенсійного фонду України правом не приймати рішення у випадку наявності підстави для припинення виплати пенсії, як це прямо встановлено частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи не може впливати на реалізацію права на пенсійне забезпечення.

Крім того, як вже зазначалося судом, виключний перелік підстав для припинення виплати пенсій наведено в статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наявність яких у справі, що розглядається, встановлено не було.

Попри це, як встановлено судом, відповідачем припинено виплату пенсії позивачу з підстав не передбачених статтею 49 закону № 1058. Відповідачем доказів на спростування зазначених обставин до суду не надано. Отже, дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо припинення позивачу виплати пенсії з 01.01.2024 є протиправними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.03.2020 року по справі №227/2158/17, від 23.06.2020 року по справі № 227/4106/17, від 03.09.2020 року по справі №360/4335/18.

Більш того, судом встановлено, підтверджено наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем, що всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства відповідного рішення про припинення виплати пенсії позивачу ГУ ПФУ в Харківській області не приймалося. Матеріали справи не містять такого рішення та взагалі відомостей про існування такого рішення.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.01.2024 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18).

Відповідно до частин 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, враховуючи, що наявними матеріалами справи підтверджено припинення виплати пенсії позивачу з 01.01.2024 та судом встановлена протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати пенсії позивачу, суд вважає за доцільне задовольнити позов шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2024 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01.01.2024.

Також, щодо вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Полтавській області № 207 від 03 травня 2024 року про відмову в поновленні пенсії ОСОБА_1 суд зазначає, що ГУ ПФУ в Полтавській області також не досліджено вищевикладених судом обставин та протиправно відмовлено позивачу в поновленні пенсії. Більш того, оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Полтавській області не містить жодних обґрунтованих доводів, що б свідчили про наявність підстав для відмови позивачу в поновленні пенсії.

Отже, рішення ГУ ПФУ в Полтавській області № 207 від 03 травня 2024 року є необґрунтованим та протиправним, тому таке рішення підлягає скасуванню.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, 36000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні ді задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2024.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 207 від 03.05.2024 про відмову в поновленні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01.01.2024.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН