Справа № 240/8491/24
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Житомир справа № 240/8491/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, який надійшов до суду 07.06.2024, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №70333869 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду, виданого у справі №240/24529/21 щодо не вчинення та не прийняття, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" виконавчих дій та рішень, спрямованих на забезпечення повного та фактичного виконання виконавчого документа в частині здійснення нарахування та виплати додаткової пенсії із застосуванням положень ч.1 ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік";

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №70333869 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду, виданого у справі №240/24529/21, вчинити виконавчі дії та прийняти рішення, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", спрямовані на забезпечення повного та фактичного виконання виконавчого документа, а саме в частині забезпечення здійснення нарахування та виплати додаткової пенсії із застосуванням положень ч.1 ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що державним виконавцем допущено протиправну бездіяльність з приводу вчинення дій у межах виконавчого провадження №70333869, а тому судове рішення, в частині виплати перерахованої доплати до її пенсії, передбаченої ст.39 Законом України "Про статус та соціальний захист населення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ), виконується у неповному обсязі, чим порушено права позивача. Також зазначає, що з 01.01.2024 підвищення до пенсії виплачується у розмірі 3200 грн, тобто не у розмірі, встановленому судовим рішенням. У зв`язку із вказаним, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-263 КАС України.

Відповідач своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що у відділі примусового виконання рішень перебуває на виконанні виконавчий лист №240/24529/21 виданий 13.10.2022 Житомирським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.02.2021 нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

14.11.2022 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №70333869.

З метою виконання вказаного судового рішення, з 01.01.2023 виплата пенсії позивача проводилася з урахування підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам в розмірі, що дорівнювала двом мінімальним заробітним платам, розмір якої визначено Законом України " Про Державний бюджет на 2023 рік" (6700,00 грн х 2).

За період з 01.12.2021 по 31.12.2022 нарахована доплата пенсії в розмірі 264 596, 84грн.

У зв`язку зі зміною мінімальної заробітної плати у січні 2024 року згідно Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", 04.01.2024 державним виконавцем надіслано вимогу, якою вимагалось у в п`ятиденний строк з дня отримання вимоги виконати рішення суду, здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Законом України "Про статус та соціальний захист населення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам рік (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з урахуванням її зміни на відповідний календарний рік.

З метою виконання вимоги державного виконавця, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснено нараховання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом про Державний бюджет України на рік, тобто 3200 грн (1600 грн х 2).

Позивач вважає, що державним виконавцем допущено бездіяльність у межах виконавчого провадження №70333869 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду, виданого у справі №240/24529/21, а тому позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 вказаного Закону передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За змістом ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з частинами першої, другої статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 цього ж Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції","Юрій Миколайович Іванов проти України","Горнсбі проти Греції").

У Рішенні від 27.11.2008 по справі №1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Таким чином, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Тобто надаючи оцінку діям/бездіяльності державного виконавця, вчиненим у межах виконавчого провадження № №70333869, слід з`ясувати чи їх сукупність була спрямована на примусове виконання рішень і проводилася на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом №1404-VIII, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону №1404-VIII, а також достатність прийнятих рішень, які відповідно до цього Закону №1404-VIII підлягали примусовому виконанню.

Як свідчать матеріали справи та як зазначалось раніше, з метою перевірки виконання рішення суду у справі №240/24529/21 державний виконавець неодноразово виносив вимоги, якими зобов`язував Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в певний строк з дня отримання вимоги виконати рішення суду, здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам рік (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з урахуванням її зміни на відповідний календарний рік та письмово надати державному виконавцю пояснення про причини не виконання боржником рішення.

На винесені вимоги, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надавались листи-роз`яснення про здійсненні відповідні перерахунки пенсії, нараховану доплату та виплату донарахованих коштів після надходження фінансування у порядку черговості надходження судового рішення до боржника.

Суд також враховує, що невиконаною залишилась лише частина рішення щодо якого існував окремий порядок його виконання. Водночас, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Так, виплати пенсій здійснюються управлінням виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

З огляду на викладене, суд вважає, що невиконання судового рішення боржником в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин та відповідно не може свідчити про бездіяльність державного виконавця щодо невжиття передбачених законодавством заходів забезпечення його примусового виконання.

Даний висновок узгоджується із правової позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 31 травня 2021 року у справі №560/594/20, від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Щодо вимоги позивача про вчинення виконавчих дій відповідачем та прийняти рішення, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", спрямовані на забезпечення повного та фактичного виконання виконавчого документа, а саме в частині забезпечення здійснення нарахування та виплати додаткової пенсії із застосуванням положень ч.1 ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік", суд зазначає наступне.

Як зазначалось раніше, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 по справі №240/24529/21 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.02.2021 нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

При цьому, враховуючи зміну розміру мінімальної заробітної плати, відповідач має обов`язок перераховувати та виплачувати доплату до пенсії у порядку статті 39 Закону №796-ХІІ з урахуванням таких змін.

Враховуючи, що дане підвищення до пенсії носить не разовий, а постійний характер, саме тому у резолютивній частині рішення не встановлено кінцевої дати проведення такого нарахування й виплати та застосовано вираз "що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік)", а не зазначено конкретного Закону.

В свою чергу, ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.

Визначення нового розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2024, зобов`язувало відповідача звернутись до боржника з вимогою щодо виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 в адміністративній справі №240/24529/21.

З приводу посилання позивача на роз"яснення Міністерства соціальної політики України про застосування норми абзацу четвертого статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", суд зазначає наступне.

Основними завданнями міністерства як органу, що забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох сферах - узагальнення практики застосування законодавства, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення та внесення в установленому порядку проектів законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України на розгляд Президентові України та Кабінету Міністрів України (п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»).

Міністерство є органом саме виконавчої влади, покликаним на виконання законів, державної політики тощо але в жодному випадку міністерство не може тлумачити, надавати роз`яснення статей Конституції України чи законів, встановлювати законність чи в будь-який інший спосіб підміняти судову чи законодавчу владу.

Зважаючи на той факт, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є актом законодавчої гілки влади Верховної Ради України, жодного тлумачення цього закону Міністерство соціальної політики України не могло здійснювати, і жодних висновків щодо нього не могло надавати.

На сьогоднішній день, згідно з частиною третьою статті 21 Закону України "Про комітети Верховної Ради України" комітети з питань, віднесених до предметів їх відання, мають право надавати роз`яснення щодо застосування положень законів України. Однак такі роз`яснення не мають статусу офіційного тлумачення.

Правом офіційного тлумачення правових норм наділений спеціально на те уповноважений орган. Відповідно до приписів ст. ст. 147, 150 Конституції України саме на Конституційний Суд України покладено обов`язок вирішення питання про відповідність законів та інших нормативно-правових актів, зокрема актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Конституції України, а також офіційне тлумачення Конституції та законів України.

Відтак, роз"яснення Міністерства соціальної політики України не могли слугувати підставою для уникнення, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», винесення державним виконавцем вимоги та направлення її до Головного управління Пенсійного фонду України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не допущено бездіяльності у межах виконавчого провадження № 70333869 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду, виданого у справі № 240/24529/21 з врахуванням положень ч.1 ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік", оскільки ним вжито всі передбачені законодавством заходи забезпечення примусового виконання виконавчого документа в частині здійснення нарахування та виплати додаткової пенсії із застосуванням положень ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік"

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши матеріали справи та вказані норми, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко