Справа № 520/36848/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 р. Справа № 520/36848/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 12.02.24 року по справі № 520/36848/23

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд"

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд", звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківської митниці, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2023/000630/2 від 27.11.2023 р.

В обґрунтування позову зазначив, що заявлена ним митна вартість товару повністю підтверджується документально, а всі невідповідності, що були використані відповідачем як підстави для неможливості застосування основного методу визначення митної вартості є надуманими, спростовуються доказами та документами, що були надані позивачем.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі № 520/36848/23 залишено без задоволення адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" до Харківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, оскільки останнє прийняте з порушенням судом ч. 1 ст. 317 КАС України, а саме: судом неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи; не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: ст.ст. 8, 53, 55, 58, 60, 64, 254, 318 Митного Кодексу України. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі № 520/36848/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ТОВ «Авто Тренд» до Харківської митниці про скасування рішення про коригування митної вартості товару № UA807000/2023/000630/2 від 27.11.2023 р. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Тренд» витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 17041,62 грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанції у розмірі 9000,00 грн. та у суді апеляційної інстанції у сумі 5000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення суду не містить взагалі оцінки жодного з аргументів, наведених позивачем у позовній заяві та складається з повного точного копіювання відзиву відповідача. Відмовляючи в задоволенні позову, суд повністю погодився з доводами відповідача про наявність достатніх підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості та не проаналізував, не надав оцінки та не обґрунтував відмову у позові, виходячи з наданих позивачем аргументів та документів. Судом, в порушення ст. 246 КАСУ, не надано оцінку жодного із аргументів, наведених позивачем у позові та відповіді на відзив відповідача.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2023 року до митного поста «Барабашово» Харківської митниці товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Тренд» була подана до митного контролю та митного оформлення електронна митна декларація (далі - ЕМД) № 23UA88U4 на товар: запасні частини до системи підвіски автомобілів, не штамповані, не для промислового складання транспортних засобів, код товару , що надійшов на адресу ТОВ «Авто Тренд». За зовнішньоекономічним контрактом з ANHUI JICHENG TRADING CO, LTD, 1501, В#, Huarun Building, Hefei city China. Разом із митною декларацією було подано:

Харківською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2023/000630/2 від 27.11.2023 р, яким визначено митну вартість товару за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів).

Не погодившись з зазначеним рішенням про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що митний орган при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (надалі за текстом - МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 МК України).

В свою чергу, відповідно до положень ст. 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари..

Згідно з ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно ч.ч. 3, 4 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Аналіз вищевказаних норм законодавства дозволяє дійти висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 Митного Кодексу України.

Колегія суддів встановила, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а саме: митну декларацію № 23UA88U4 від 27.11.2023 року, декларацію митної вартості, контракт № В014072022 від 14.07.2022 р., інвойс № JC-23-QAT3 від 29.03.2023 р., пакувальний лист б/н до інвойсу, сертифікат про походження товару від 09.10.2023 р., коносамент № HYSFD від 14.09.2023 р., міжнародну товарно-транспортну накладну CMR б/н від 21.11.2023 р., договір про транспортне-експедиторське обслуговування № ЄФ568023 від 07.02.2023 р., укладений між експедитором та ТОВ «Авто Тренд», заявка від 05.09.2023 р. до договору про транспортне-експедиторське обслуговування, рахунок щодо сплати вартості перевезення № 9039 від 22.11.2023 р., довідку про витрати на транспортування вантажу №12373 від 22.11.2023 р., копію митної декларації країни відправлення.

З наданих документів, судом встановлено, що 14.07.2022 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" (покупець) та виробником товару ANHUI JICHENG TRADING CO, LTD, Китай (надалі - продавець, виробник) було укладено контракт № ВО 14072022 від 14.07.2022 р.

Умовами Контракту передбачено, що продавець продає, а покупець купує товар - запасні частини, матеріали для ремонту автомобілів на умовах FOB Нінгбо, Китай. Асортимент товару визначається в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього контракту (п. 1.1 Контракту).

Ціна товару, що поставляється, встановлюється у доларах США за одиницю товару і визначається в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього Контракту. Ціна товару включає вартість упаковки, маркування, доставки до місця призначення та навантаження на судно, вартість експортних митних процедур, мит, податків, що сплачується при вивезенні (п. 3.2. Контракту).

Згідно інвойсу № JC-23-QAT3 від 29.03.2023 р., наданому продавцем, позивач ввіз на митну територію України товар на загальну суму 47301,00 доларів США.

27.11.2023 р. для митного оформлення товару позивач надав до відповідача митну декларацію № 23UA88U4.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Згідно з ч. 4 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Керуючись цими положеннями, декларантом було заявлено митну вартість товару за першим методом (вартість товару за контрактом + витрати на транспортування товару до кордону України).

Колегія суддів встановила, що в графі 12 митної декларації «відомості про вартість» позивач зазначив митну вартість товару - 1817223,03 грн., яка вираховується шляхом додавання вартості товару за інвойсом до витрат на транспортування товару до кордону України наступним чином: 1817223,03 = 1705139,56 грн. (вартість товару 47301,00 $ х 36,0487 грн. - курс НБУ на 27.11.2023р.) + 112083,47 грн. (витрати на транспортування товару до кордону). Митна вартість товару відповідно до декларації митної вартості склала 1525234,34 грн. (42310,38 $).

За результатами проведеного контролю митної вартості товару відповідачем видано рішення

про коригування митної вартості товару, відповідно до якого митна вартість товару позивача

визначена митницею за другорядним методом на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС (митна декларація UА205140/2023/77602 від 22.09.2023 р.). Рівень митної вартості товару (код УКТЗЕД ) становить 7,36 дол. США за кг.

Рішення про визначення митної вартості товарів містило митну вартість товару у розмірі

90557,44 дол. США. Відповідачем було збільшено митну вартість товару на 48247,06 дол. в порівнянні з заявленою позивачем (90557,44 - 42 310,38).

Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст. 54, 55, 57, 58, 59, 60 Митного кодексу України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тиш, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству; відсутні каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; транспортний рахунок на оплату від 22.11.2023 № 9039 та довідка про транспортні витрати від 22.11.2023 № 12373 надано від особи, яка безпосередньо не здійснювала перевезення згідно даних CMR; відсутня переклад експортна декларація, що суперечить вимогам cm. 254 МКУ; відсутній договір на транспортно-експедиторське обслуговування з особою, зазначеною в CMR, наданому до митного оформлення; відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, що суперечить вимогам наказу МФУ від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» та умовам п. 4.1.3 договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 07.02.2023 №ЄФ568023; відсутній договір щодо морського перевезення; відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати морського фрахту, передбачений умовами коносаменту №HYSFD; відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують передоплату за товар згідно умов інвойсу від 29.03.2023 №JC-23-QAT3; згідно транспортного рахунку на оплату від 22.11.2023 № 9039 та довідки про транспортні витрати від 22.11.2023 № 12373 вартість фрахту складає 42353,23 грн за 40 ф контейнер за маршрутом Ningbo-Gdansk, що суперечить інформації, зазначеної в листі ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 27 07.2023 №15/15-02-05/7/3408; а також у зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п. 3 ст. 53 МКУ, та відмовою декларанта надати додаткові документи щодо митної вартості.

З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості подібних оформлених товарів у максимально наближений до митного оформлення час становить: товар 7,36 $/кг. Враховуючи вищезазначене, митну вартість даного товару скориговано до цього рівня. Джерелом інформації для даного рішення по товару є наявна у митного органу цінова інформація на подібний (аналогічний) товар, оформлений у максимально наближений час, що наявні: №UA205140/2003/77602 від 22.09.2023. При прийнятті даного рішення застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 № 476. Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів у відповідності до статті 60 МК України. Розрахунок митної вартості товару складає 7.36$/кг.

27.11.2023 р. на підставі рішення про коригування митної вартості товару, відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000683.

Позивач не погодився із завищенням митної вартості, звернувся до відповідача з проханням про випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання згідно із ч.7 ст.55 МК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 МК України позивач надав відповідачу нову митну декларацію № 23UA38U9 від 28.11.2023 р. та додатково сплатив мито у розмірі 87392.93 грн. та ПДВ у розмірі 367050.28 грн. Відповідач здійснив митне оформлення товару з відміткою в гр. 48 митної декларації «відстрочення платежів до 26.02.2024 р.» згідно із ч. 7 ст. 55 МК України.

Керуючись ч. 8 ст. 55 МК України, якою передбачено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, позивач звернувся до відповідача з заявою № 05/12-1 від 05.12.2023 р. з проханням скасувати рішення про коригування митної вартості товару. В обґрунтування заявленої митної вартості позивач додатково надав відповідачу роз`яснення щодо складової митної вартості та документи, які вимагала митниця: акт виконаних робіт № 9058 від 28.11.2023 р., платіжне доручення № 12069 від 30.11.2023 р., переклад експертної митної декларації, платіжне доручення № 49 від 05.05.2023 р., платіжне доручення № 60 від 12.07.2023 р.

У відповідь на звернення позивача щодо перегляду рішення про коригування митної вартості відповідачем надіслано лист від 13.12.2023 р. - відмова в скасуванні рішень про коригування митної вартості. При цьому не було наведено будь-яких повідомлень в чому ж саме полягали сумніви митниці, не вказані причини відмови та чому саме наданих документів недостатньо, не запропоновано надати додаткові документи, зазначивши лише, що за результатами розгляду наданих до Митниці документів повідомлено позивача , що подані додаткові документи не спростовують в повній мірі сумнівів митниці щодо дійсності задекларованої позивачем митної вартості оцінюваних товарів, в зв`язку з чим не можуть бути підставою для скасування раніше прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товару.

Позивач у позовній заяві зазначив, що за іншими товарними позиціями, зазначеними в митній декларації, які ввозились за тим самим контрактом, на тих саме умовах поставки, із визначенням методу визначення митної вартості - за ціною договору, відповідачем не ставилось під сумнів правильність визначення митної вартості за основним методом, митна вартість не коригувалась та була визнана відповідачем на підставі тих самих документів, до яких відповідач висловив зауваження та сумніви при оцінці митної вартості товару за спірною товарною позицією. Вказане свідчить про різний підхід до оцінки належності та достатності поданих позивачем документів на підтвердження обраного методу визначення митної вартості по одній й тій самій імпортній операції, що свідчить про неналежне обґрунтування відповідачем прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів вважає, що відповідач при визначенні митної вартості товару виходив з наявності підстав застосування другорядного методу, виходячи з ваги товару без врахування особливостей окремих товарних позицій та відповідно, їх різної ціни за одиницю. Так, митним органом при визначені вартості не були враховані особливості та найменування товару, а саме: товар у виробника має вартість з розрахунку за штуку, при таких умовах не можливо здійснювати розрахунок вартості виключно з урахуванням загальної маси товару; вартість товару митним органом визначена за кг. без врахування кількості товару в штучному вигляді.

Такий метод визначення вартості за масою товару також не враховує наступні данні: найменування отриманого товару та інші індивідуальні ознаки кожного з товарів.

Таким чином, застосований відповідачем метод для визначення митної вартості виключно з урахуванням загальної маси товару не відповідає вимогам ст.ст. 49, 50, 55, 58-63 МК України. Наявність підстав застосування резервного методу, виходячи з ваги товару, не обґрунтована у рішенні про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів вважає, що позивачем подано митному органу необхідні документи, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, і такі документи не містять розбіжностей, ознак підробки та навпаки містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості та ціни, проте, судом першої інстанції взагалі не досліджено достатність поданих позивачем документів, що вказує на неповноту з`ясування обставин, що мають значення у справі.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не досліджено відсутність у відповідача законодавчо встановлених підстав для витребування додаткових документів та не взято до уваги те, що позивачем одночасно з митними деклараціями було подано всі необхідні та наявні додаткові документи відповідно до переліку згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі №200/6521/20-а, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

У постанові від 05.05.2022 у справі №2040/6019/18 Верховний Суд також дійшов висновку, що митний орган має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів.

Отже, витребування додаткових документів можливе у разі наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

Слід зазначити, що наявність таких обставин має бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Колегія суддів зазначає, що перед прийняттям оскаржуваних рішень, після отримання електронних митних декларацій, поданих позивачем до митного органу, управлінням митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД направлено декларанту повідомлення щодо надання інформації про митне оформлення ідентичних або подібних товарів.

Позивач листом від 27.11.2023 р. № 13 повідомив Харківську митницю, що підприємством були направлені до митного органу усі можливі документи для підтвердження заявленої митної вартості товару по електронній митній декларацій, а для підготовки додаткових документів на підтвердження митної вартості, яка була заявлена за першим методом, необхідний додатковий час, просить дозволити митне оформлення вантажу відповідно до вимог ст. 55 МК України.

Позивач зазначає, що митним органом не зазначено, які саме недоліки вже наданих документів викликали сумніви митниці у правильності визначення вартості товару, інспектором не було зазначено у повідомлені, та не заначено, в яких саме документах виявлено розбіжності та в чому саме полягають недоліки наданих документів. Тому декларантом до митниці не були надіслані додаткові документи та надано лист № 13 від 27.11.2023 р. з проханням здійснити оформлення за ст. 55 МК України.

Колегія суддів вважає, що надання позивачем додаткових документів повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів.

Митним органом мають аналізуватись лише ті документи та відомості в них, що дійсно мають вплив на формування митної вартості товарів.

Правомірність такого підходу неодноразово оцінювалася судами, зокрема Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі №804/15600/15 зазначив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

З переліку витребуваних відповідачем документів неможливо встановити, недоліки яких з наданих декларантом документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути. Відтак, відповідач отримав від позивача вичерпну інформацію щодо додаткових документів, надання яких забезпечить митне оформлення товару за визначеною у декларації вартістю.

Зазначення відповідачем одночасно усіх можливих причин, що передбачені частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, не можна вважати належним обґрунтуванням коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 по справі №820/2014/17, в якій суд касаційної інстанції також вказав, що формальне виконання процедури консультацій, надлишкове узагальнення причини невизнання задекларованої позивачем митної вартості свідчать про відсутність практичної реалізації в діяльності відповідача принципу належного урядування і принципів адміністративної практики, рекомендованих Резолюцією Комітету Міністрів Європи 77 (31) від 28.09.1977 "Про захист особи відносно актів адміністративних органів".

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Виходячи з положень ст. 53 МК України, для підтвердження митної вартості товару декларант надає необхідні та наявні у нього документи, передбачені ч. 2 цієї статті, і виключно у випадку наявності у поданих документах розбіжностей, наявних ознак підробки або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, надає документи, передбачені ч. 3 ст. 53 МК України.

Законодавчо встановлено, що митний орган має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів та інше.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, встановлених ч. 3 ст. 53 МК України.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України.

Посилання митного органу у оскаржуваному рішенні на те, що рахунок № 9039 від 22.11.2023 р. та довідка про транспортні витрати № 12373 від 22.11.2023 р. надано від особи, яка безпосередньо не здійснювала перевезення згідно даних CMR, відсутній договір на транспортно-експедиторське обслуговування з особою, зазначеною в CMR, наданому до митного оформлення, відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг, відсутній договір щодо морського перевезення, відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати морського фрахту, колегія суддів не приймає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем до митного органу було надано договір про транспортно-експедиторське обслуговування № ЄФ568023 від 07.02.2023 р., укладений між ТОВ «Авто Тренд» (клієнт) та ТОВ «Євро Форвардінг» (експедитор). Умовами даного договору передбачено, що експедитор зобов`язується організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування, перевезення експортно-імпортних вантажів по території України і в міжнародному сполученні (п.1.1). При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та другими організаціями. Документом, що підтверджує наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями є транспортний документ - коносамент, автомобільна накладна, авіа накладна або залізнична накладна (2.1.1). Експедитор надає клієнту серед іншого довідку про транспортні витрати для пред`явлення в митні органи (п. 2.1.6).

Експедитором ТОВ «Євро Форвардінг» було організоване морське перевезення вантажу від Китаю до Польщі, на підтвердження чого до митного органу було надано коносамент № HYSFD від 14.09.2023 р. Крім того, до виконання замовлення було залучено автомобільного перевізника, яким згідно CMR від 21.11.2023 р. був PE MELNYCHUK DMYTRO. Але ТОВ «Авто Тренд» не здійснювало ніяких взаємовідносин з перевізниками, у зв`язку з тим, що ТОВ «Авто Тренд» мало взаємовідносини саме з експедитором ТОВ «Євро Форвардінг» до митниці було надано довідку про транспортні витрати, а також рахунок на оплату саме від ТОВ «Євро Форвардінг». ТОВ «Авто Тренд» не укладало ніяких угод з перевізниками, не є стороною в цих угодах, тому і надати будь-які документи від імені перевізників, не мало можливості.

Після розмитнення та доставки товару на склад, ТОВ «Авто Тренд» було оплачено послуги експедитора та підписано акт виконаних робіт. На підтвердження вартості перевезення та експедиторських послуг до митного органу разом с заявою на перегляд рішення додатково було направлено акт виконаних робіт № 9058 від 28.11.2023 р. та платіжне доручення № 12069 від 30.11.2023 р.

Таким чином, позивачем були включені всі складові до розрахунку митної вартості товару, а сума витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 112083,47 грн. підтверджена наступними документами: договір про транспортне - експедиторське обслуговування № ЄФ568023 від 07.02.2023 р., укладений між експедитором та ТОВ «Авто Тренд», заявка № 12373 від 05.09.2023 р. до договору про транспортне - експедиторське обслуговування, коносамент № HYSFD від 14.09.2023 р., міжнародна товарно-транспортна накладна CMR б/н від 21.11.2023 р., довідка про витрати на транспортування вантажу № 12373 від 22.11.2023 р., рахунок щодо сплати вартості перевезення № 9039 від 22.11.2023 р., акт виконаних робіт № 9058 від 28.11.2023 р., платіжне доручення № 12069 від 30.11.2023 р.

Також, колегія суддів встановила, що на підтвердження заявленої митної вартості до відповідача разом с заявою на перегляд рішення від 05.12.2023 р. додатково було направлено переклад митної декларації країни відправлення, зроблений ПА «Гольфстрім» та платіжні доручення про оплату товару № 49 від 05.05.23 р., № 60 від 12.07.23 р.

Крім того, колегія суддів встановила, що відповідач у спірному рішенні в обґрунтування сумнівів у правильності визначення митної вартості товару позивачем послався на відомості листа ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 27.07.2023 №15/15-02-05/7/3408, однак лист ДП "Укрпромзовнішекспертиза" від 27.07.2023 №15/15-02-05/7/3408 не може оцінюватись судом як документ, на підставі якого визначається фактична вартість морських перевезень, оскільки зазначена складова угоди поставки визначається сторонами у договірному порядку, а відтак розподіл витрат на транспортування/страхування/пакування товару належить до прерогативи сторін договору.

Щодо доводу відповідача про те, що при виконанні митних формальностей за спірною митною декларацією спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, колегія суддів зазначає, що такий довід є таким, що не стосується обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.

Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК України Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а. Підстав для відступу від цього висновку колегія суддів не знаходить.

Щодо посилання митного органу на наявність фактів митних оформлень за ідентичними та подібними, товарами колегія суддів зазначає, що наявність в базі даних ЄАІС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.

Аналогічних Висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 у справі № 814/2659/16, у постанові від 21.08.2018 у справі № 804/7845/17, у постанові від 07.12.2018 у справі №809/4367/15, від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16, які колегія суддів, враховуючи вимоги ч.5 ст. 242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин.

З наданої відповідачем до суду першої інстанції декларації №23UА02U6 від 22.09.2023 р, яка взята за основу при коригуванні митної вартості товарі позивача, встановлено, що сторонній імпортер ввіз в Україну шарову опору (товар 36, код УКТЗЕД ) у кількості 35 шт., загальною вагою 2133,60 кг., вартістю 14748,48 євро, країна відправлення Польща, в той час як позивач завозив штанги реактивні (код УКТЗЕД 870880998) у кількості 2402 шт., загальною вагою 12304 кг., вартістю 42310,38 доларів США напряму від виробника з Китаю. Тобто обсяг партії товару позивача був значно більшим. Отже, відповідач неправомірно взяв за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів позивача митну декларацію №23UА02U6 від 22.09.2023 р.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Виходячи з наведеного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод їх визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2023/000630/2 від 27.11.2023 р. необґрунтоване та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що через невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Колегія суддів зазначає, що оскільки за подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 6816,65 грн., за подання апеляційної скарги - 10224,97 грн., а за результатом судового розгляду справи позовні вимоги задоволено, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 17041,62 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частини першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Приписами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі по тексту - Закон №5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону №5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом часу.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу ним надано: довіреність, договір про надання правової (правничої) допомоги № 14/12-23 від 14.12.2023, акти прийому-передачі виконання послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.12.2023 № 14/12-23 від 08.01.2024 р. та від 21.02.2024 р., звіти щодо виконання роботи на користь клієнта ТОВ «Авто Транд» до договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.12.2023 № 14/12-23 від 08.01.2024 р. та від 21.02.2024 р., платіжну інструкцію №12172 від 14.12.2023.

Згідно наданих документів встановлено, що 14.12.2023 року між ТОВ «Авто Тренд» (клієнт) та ТОВ «ЗМЗ ПС» (виконавець), в особі директора ОСОБА_1 , укладений договір про надання правничої (правової) допомоги № 14/12-23 (далі - Договір). Відповідно до п.1.1 договору про надання правничої допомоги ТОВ «ЗМЗ ПС» взяло на себе зобов`язання по представництву інтересів позивача та надання йому правової допомоги в Харківському окружному адміністративному суді, Другому апеляційному адміністративному суді, Верховному суді України за позовом до Харківської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів: № UA807000/2023/000630/2 від 27.11.2023 р.

У відповідності до п. 3.1 Договору сторони узгодили, що клієнт здійснює попередню оплату юридичних послуг в розмірі 9000 грн. Пунктом 3.2 Договору сторони узгодили, що вартість юридичних послуг вираховується відповідно до витраченого часу на надання такої послуги з розрахунку 1000 грн. за одну годину роботи адвоката.

Відповідно до п. 3.3 Договору сторони узгодили орієнтовну вартість за ознайомлення зі змістом надання клієнтом документів щодо митного оформлення товарів за скорегованою митною вартістю рішеннями митниці. Підготовка до суду першої інстанції позову про визнання протиправним та скасування рішення митниці про коригування митної вартості товару у розмірі 7000 грн., за написання відповіді на відзив у розмірі 2000 грн., за підготовку апеляційної скарги у розмірі 5000 грн.

Відповідно до п. 3.4 Договору про надання правничої допомоги, підтвердженням виконання умов даного Договору з боку виконавця вважається підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних послуг, який підписується сторонами. Відповідно до п.3.5 Договору з метою відшкодування витрат на правову допомогу, адвокатом складається відповідний звіт, де детально вказується найменування послуги, витрачений адвокатом час та детальний опис, вартість отриманої послуги. Звіт про виконану адвокатом роботу додається до акту прийому-передачі виконаних послуг.

У відповідності до ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно акту прийому-передачі виконання послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.12.2023 № 14/12-23 від 08.01.2024 р. та звітів щодо виконання роботи на користь клієнта ТОВ «Авто Транд» до договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.12.2023 № 14/12-23 від 08.01.2024 р. та від 21.02.2024 р. ТОВ «ЗМЗ ПС» (виконавець) і ТОВ «Авто Транд» (клієнт) склали даний акт наданих послуг, в якому міститься опис робіт (наданих послуг), виконаних ТОВ «ЗМЗ ПС» при здійсненні повноважень у справі №520/36848/23 в Харківському окружному адміністративному суді, Другому апеляційному адміністративному суді, а саме: ознайомлення зі змістом надання клієнтом документів щодо митного оформлення товарів за скорегованою митною вартістю рішеннями митниці. Підготовка до суду першої інстанції позову про визнання протиправним та скасування рішення митниці про коригування митної вартості товару (витрачено 7 годин) у розмірі 7000 грн., за написання відповіді на відзив (витрачено 2 годин) у розмірі 2000 грн., за підготовку апеляційної скарги (витрачено 5 годин) у розмірі 5000 грн.

Згідно платіжної інструкції №12172 від 14.12.2023 встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Транд» перерахувало ТОВ «ЗМЗ ПС» кошти у розмірі 9000 грн. Призначення платежу: Оплата за послуги згідно договору від 14.12.2023 № 14/12-23.

Відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів звертає увагу, що з огляду на умови договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.12.2023 № 14/12-23, враховуючи складання і підписання адвокатом документів від імені і в інтересах позивача (позовної заяви, відповіді на відзив, апеляційну скаргу), витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції є підтвердженими матеріалами справи. У даній справі розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній в постановах від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 10.11.2022 року у справі №640/24023/21.

Враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 по справі № 520/36848/23 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" до Харківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2023/000630/2 від 27.11.2023 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці () на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" () витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 17041,62 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський