Справа № 520/14374/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 р. справа №520/14374/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Григоров Д.В.,

при секретарі судового засідання Глівінська Ю.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Студентська, буд. 5/4,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61024, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову «Про закінчення ВП №73792460» від 20.05.2024 гл.д.в. ВПВР Жданової О.В.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що постановою державного виконавця від 20.05.2024р. незаконно закінчено виконавче провадження №73792460.

Ухвалою суду від 30.05.2024р. відкрито провадження по справі .

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі з підстав, що викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечував та просив в задоволенні позовних вимог відмовити, надавши 03.06.2024р. до суду відзив на позовну заяву.

Заслухавши учасників процесу, які прибули до суду та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2023р. у справі №520/11220/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023р. рішення ХОАС від 18.08.2023р. скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держпраці у Харківській області щодо не видачі ОСОБА_1 довідки з місця роботи; зобов`язано Головне управління Держпраці у Харківській області видати ОСОБА_1 довідку з місця роботи в ГУ Держпраці у Харківській області за період з 07.10.2013 по 30.11.2022, складену у відповідності до вимог Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади. В іншій частині позову відмовлено.

10.01.2024р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов`язано боржника виконати рішення з протягом 10 робочих днів, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2023 року № 512/5, якою визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - 157,00грн.

20.05.2024р. державним виконавцем, з посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка мотивована тим, згідно листа Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК/1/1287/22 від 16.02.2024р., повідомлено, що комісією з ліквідації Головного управління Держпраці у Харківській області ОСОБА_1 видано довідку з місця роботи за період з 07.10.2023р. по 30.11.2023р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, що відповідної довідки на виконання судового рішення він не отримував до цього часу, в зв`язку з чим рішення суду залишається невиконаним.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 2, 3статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із положеннями статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з абзацом 1 частини 6 статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Положеннями статті 39 Закону № 1404-VIII встановлено перелік підстав, у разі настання яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Згідно із пунктом 9 частини першої статті 39 вказаного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень частини 3 статті 63 вказаного Закону, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023р. у справі № 520/11220/23 безпосередньо пов`язана зі здійсненням боржником особисто конкретних дій (видача довідки), суд констатує, що можливість виконання такого без його участі, виключається.

Доводи позовної заяви зведено до того, що оскільки рішення суду, за яким відбувались виконавчі дії фактично не виконано, відповідач не мав права виносити постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно доводів позивача в судовому засіданні, останнім не було отримано довідку з місця роботи за період з 07.10.2023р. по 30.11.2023р. виготовлену на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023р. у справі № 520/11220/23.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем в якості доказу виконання рішення суду з направлення вищевказаної довідки позивачу до суду надано копію довідки від 27.02.2024р. № ХК/1/1291-22, витягів з реєстру відправленої кореспонденції ГУ Держпраці у Харківській області за 27.04.2023р. та за 29.12.2023р., згідно яких позивачу направлялись документи за вихідними номерами : ХК/1/1056-22, ХК/1/1269-22, ХК/1/1270-22 та копії квитанцій ДП Укрпошта про направлення листів від 29.02.2024р.

За матеріалами справи доказів направлення позивачу довідки про роботу на виконання рішення суду, яка має вих. № ХК/1/1291-22 від 27.02.2024р. не встановлено. Так само не встановлено доказів видачі ОСОБА_1 спірної довідки, як це було передбачено в судовому рішенні, а саме в Постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023р. у справі № 520/11220/23.

Відтак, суд зазначає, що ухвалюючи оскаржувану постанову, головний державний виконавець не пересвідчився у виконанні судового рішення, вважаючи цей факт встановленим з інформації, наданої боржником, яка судовим розглядом в цій справі не знайшла свого підтвердження. Тобто, слід вважати, що оскаржувана постанова винесена передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття всіх можливих заходів, спрямованих на його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки витрат по сплаті судового збору за подання позову позивач не здійснив, то відсутні підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору на підставі статті 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6-11, 14, 77, 134, 139, 243-246, 247, 250, 255, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову «Про закінчення виконавчого провадження ВП №73792460» від 20.05.2024р., що винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції Ждановою О.В.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Д.В. Григоров