Справа № 160/8723/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 рокуСправа №160/8723/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2024р. ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради та просить:

- визнати протиправними дії відповідача, що полягають у відмові призначення та виплати позивачеві компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" починаючи з 16.10.2023р.;

- зобов`язати відповідача призначити (оформити) позивачеві та у повному обсязі здійснити виплати компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" починаючи з 16.10.2023р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом з дитинства, в нього недієздатність до самообслуговування та повна залежність від інших людей, у зв`язку з чим позивач дбає про сина, створює йому необхідні побутові умови, забезпечує його доглядом та лікуванням за місцем його проживання та реєстрації. У період з 15 по 16 червня 2022 року позивач пройшла навчання у Дніпропетровському обласному центрі соціальних служб та склала іспит (пройшла підготовку) щодо надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, у зв`язку з чим, 16.10.2023р. вона звернулася до відповідача із заявою, в якій просила призначити їй компенсацію, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю. Листом №15/6-1146 від 01.11.2023р. Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повідомило позивача про те, що до заяви про потребу в наданні соціальних додається, зокрема, висновок про стан здоров`я особи, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує надання соціальних послуг з догляду (далі - висновок про стан здоров`я), за формою, затвердженою МОЗ; станом на 01.11.2023р. форма висновку про стан здоров`я відповідно до п.5 Порядку, Міністерством охорони здоров`я не затверджена. В подальшому, 15.01.2024р. позивач, від імені свого сина, звернулася до відповідача із заявою про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку), до якої додала висновок ЛКК від 11.01.2024 №8 довільної форми, згідно якого ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги на професійній основі та висновок 8/1 (форми №80-4/о), проте, листом №15/3-61 від 22.01.2024р. Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повідомило позивача про те, що до заяви про потребу в наданні соціальних додається, зокрема, висновок про стан здоров`я особи, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує надання соціальних послуг з догляду (далі - висновок про стан здоров`я), за формою, затвердженою МОЗ; станом на 19.01.2024р. форма висновку про стан здоров`я відповідно до п.5 Порядку, Міністерством охорони здоров`я не затверджена. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують її конституційні права, тому звернулася із даним позовом до суду. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на рішення Європейського Суду з прав людини та рішення Конституційного Суду України (а.с.1-8).

Ухвалою суду від 10.04.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.45).

26.04.2024р., на виконання вищенаведеної ухвали суду, відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі посилаючись на те, що до заяви про потребу в наданні соціальних послуг додається, зокрема, висновок про стан здоров`я особи, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує надання соціальних послуг з догляду (далі - висновок про стан здоров`я), за формою, затвердженою МОЗ; форма висновку про стан здоров`я, відповідно до пункту 5 Порядку №1040, Міністерством охорони здоров`я України не затверджена, тому листом Управління від 01.11.2023 № 15/6-1146 позивачу було надано відповідь з посиланням на норми чинного законодавства та рекомендовано після затвердження Міністерством охорони здоров`я України форми висновку про стан здоров`я, відповідно до пункту 5 Порядку № 1040, подати до Управління заяву про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі за встановленою Порядком № 1040 формою; 15.01.2024 до Управління надійшла заява ОСОБА_2 про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (вх. №15/966 від 15.01.2024). згідно п.5 Порядку № 1040, заяву про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі за формою згідно з додатком 1 (далі - заява про потребу в наданні соціальних послуг) подають особа або законний представник особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, проте, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2022 ОСОБА_2 визнано недієздатною особою, опікуну ОСОБА_1 . Управлінням надано відповідь від 22.01.2024 № 15/3-61, якою їй, як законному представнику, було рекомендовано після затвердження Міністерством охорони здоров`я України форми висновку про стан здоров`я особи, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальних послуг з догляду, подати до Управління заяву про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі за встановленою Порядком № 1040 формою; 25.01.2024 позивач надала до Управління «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» від 11.01.2024 № 8/1 за формою первинної облікової документації № 080-4/о, яким її сину, ОСОБА_2 , рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на професійній основі (виправлено ручним способом з порушенням форми висновку) та на запит Управління від 31.01.2024р., Комунальним некомерційним підприємством «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровської міської ради надано відповідь, згідно якої ОСОБА_1 є особою з інвалідністю першої групи, тому йому надано висновок № 8/1 за формою 080-4/о та рекомендовано надання соціальних послуг з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, проте, обґрунтування правомірності надання такого висновку з посиланням на норми чинного законодавства у відповіді відсутні, дійсність висновку, виправленого ручним способом з порушенням встановленої форми, не підтверджена; станом на 25.04.2024 ОСОБА_3 , як законний представник ОСОБА_2 , з заявою про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі за формою згідно з додатком 1 до Порядку №1040 не зверталася, заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на професійній основі за формою згідно додатку 3 до Порядку № 1040 до Управління не надавала, правові підстави для призначення ОСОБА_1 компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі відсутні (а.с.50-58).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній справі приймається 10.06.2024р. в межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому з 03.02.2022р. встановлена інвалідність з дитинства групи 1А, що підтверджується наявними у справі доказами (а.с.9-17,61-66).

ОСОБА_1 з метою надання належної допомоги своєму сину, пройшла курс навчання для фізичних осіб, які надають соціальні послуг Дніпропетровському обласному центрі соціальних служб, про що отримала відповідну довідку №40/2022 від 16.06.2022р. (а.с.18,67).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2022 у справі №201/1328/22, яке набрало законної сили 25.10.2022р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено його опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується змістом копії відповідного рішення (а.с.19-21,67-70).

16.10.2023р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила призначити їй компенсацію, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю (а.с.22,60).

Листом №15/6-1146 від 01.11.2023р. Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повідомило позивача про те, що до заяви про потребу в наданні соціальних додається, зокрема, висновок про стан здоров`я особи, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує надання соціальних послуг з догляду (далі - висновок про стан здоров`я), за формою, затвердженою МОЗ; станом на 01.11.2023р. форма висновку про стан здоров`я відповідно до п.5 Порядку, Міністерством охорони здоров`я не затверджена, що підтверджується змістом копії відповідного листа (а.с.23,73).

В подальшому, 15.01.2024р. позивач, від імені свого сина, звернулася до відповідача із заявою про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку), до якої додала висновок ЛКК від 11.01.2024 №8 довільної форми, згідно якого ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги на професійній основі та висновок №8/1 від 11.01.2024р. (форми №80-4/о), що підтверджується копією такої заяви та копією листа відповідача від 22.01.2024р., наявними у справі (а.с.27,28,74,76).

Листом №15/3-61 від 22.01.2024р. Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повідомило позивача про те, що до заяви про потребу в наданні соціальних додається, зокрема, висновок про стан здоров`я особи, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує надання соціальних послуг з догляду (далі - висновок про стан здоров`я), за формою, затвердженою МОЗ; станом на 19.01.2024р. форма висновку про стан здоров`я відповідно до п.5 Порядку, Міністерством охорони здоров`я не затверджена (а.с.28,76).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача що полягають у відмові призначення та виплати позивачеві компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" починаючи з 16.10.2023р., у зв`язку з чим позивач просить відновити її права шляхом визнання таких дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача призначити (оформити) позивачеві та у повному обсязі здійснити виплати компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" починаючи з 16.10.2023р.

З аналізу вищенаведених встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку підлягає розгляду та перевірці у судовому порядку саме правомірність бездіяльності відповідача щодо не призначення та не виплати позивачеві компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" починаючи з 16.10.2023р., виходячи з повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з пунктом 6, 10, 15 частини першої статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг; отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги; складні життєві обставини - обставини, що негативно впливають на життя, стан здоров`я та розвиток особи, функціонування сім`ї, які особа/сім`я не може подолати самостійно. Чинники, що можуть зумовити складні життєві обставини: а) похилий вік; б) часткова або повна втрата рухової активності, пам`яті; в) невиліковні хвороби, хвороби, що потребують тривалого лікування; г) психічні та поведінкові розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; ґ) інвалідність; д) бездомність; е) безробіття; є) малозабезпеченість особи; ж) поведінкові розлади у дітей через розлучення батьків; з) ухилення батьками або особами, які їх замінюють, від виконання своїх обов`язків із виховання дитини; и) втрата соціальних зв`язків, у тому числі під час перебування в місцях позбавлення волі; і) жорстоке поводження з дитиною; ї) насильство за ознакою статі; й) домашнє насильство; к) потрапляння в ситуацію торгівлі людьми; л) шкода, завдана пожежею, стихійним лихом, катастрофою, бойовими діями, терористичним актом, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про соціальні послуги» суб`єктами системи надання соціальних послуг є: 1) уповноважені органи у сфері надання соціальних послуг; 2) отримувачі соціальних послуг; 3) надавачі соціальних послуг; 4) об`єднання працівників системи надання соціальних послуг; 5) об`єднання надавачів соціальних послуг; 6) об`єднання отримувачів соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать: 1) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення; 2) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації; 3) виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.

Надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Надавачі соціальних послуг можуть належати до державного, комунального або недержавного секторів.

До надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору належать надавачі соціальних послуг, утворені органами, зазначеними у частині першій статті 11 цього Закону, діяльність яких фінансується за рахунок коштів відповідного бюджету/бюджетів.

До надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору належать: 1) установи/заклади надання соціальних послуг (стаціонарні, реабілітаційні, тимчасового перебування); 2) інші установи/заклади соціальної підтримки (обслуговування), у тому числі спеціалізовані служби підтримки осіб, постраждалих від домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

З метою оптимізації та комплексного підходу до надання соціальних послуг можуть утворюватися комплексні установи/заклади надання соціальних послуг, структурні або відокремлені (територіальні) підрозділи яких надають різні соціальні послуги різним групам населення.

До надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.

Працівники надавачів соціальних послуг державного/комунального та недержавного секторів та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, забезпечують надання соціальних послуг на професійній основі відповідно до вимог цього Закону.

До працівників надавачів соціальних послуг державного/комунального та недержавного секторів належать фахівці та професіонали (соціальні працівники, фахівці із соціальної роботи, соціальні менеджери та інші) та соціальні робітники.

Кваліфікаційні вимоги до працівників надавачів соціальних послуг, порядок атестації фахівців та професіоналів надавачів соціальних послуг визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації фахівців та професіоналів надавачів соціальних послуг здійснюють заклади освіти (у тому числі заклади післядипломної освіти), що мають відповідну ліцензію, видану в установленому порядку. До підвищення кваліфікації зазначених фахівців та професіоналів можуть залучатися громадські об`єднання, міжнародні організації, благодійні, релігійні та неурядові організації, установи та організації, що мають досвід роботи з відповідними вразливими групами населення. Програми підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації таких осіб затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації соціальних робітників здійснюються шляхом формального або неформального професійного навчання відповідно до законодавства.

Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, проходять підготовку та перепідготовку у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Уповноважені органи у системі надання соціальних послуг можуть проводити семінари, тренінги тощо для працівників, які надають соціальні послуги, та фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.

Оплата праці працівників надавачів соціальних послуг має забезпечувати належні матеріально-побутові умови для ефективної діяльності працівників, підвищувати престижність професії, сприяти підвищенню кваліфікації працівників.

Умови оплати праці працівників надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору визначаються Кабінетом Міністрів України. Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть встановлювати додаткові стимулюючі виплати працівникам надавачів соціальних послуг.

Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

Розмір компенсації за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на непрофесійній основі, незалежно від кількості осіб, за якими здійснюється догляд, розраховується як різниця між прожитковим мінімумом на одну особу в розрахунку на місяць, встановленим законом на 1 січня календарного року, в якому надаються соціальні послуги, та середньомісячним сукупним доходом фізичної особи - надавача соціальної послуги за один квартал, який передує місяцю, що є попереднім до місяця звернення із заявою про згоду надавати соціальні послуги. Середньомісячний сукупний дохід фізичної особи - надавача соціальної послуги визначається шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-телекомунікаційними системами органів влади, підприємств, установ, організацій та обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу її сім`ї на кількість членів сім`ї, які включаються до її складу. Методика обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Розмір компенсації за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, визначається з розрахунку 70 відсотків мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі за одну годину догляду за однією особою, але не більше 360 годин на місяць.

Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується фізичним особам - надавачам соціальних послуг, які не перебувають у трудових відносинах, не є фізичними особами - підприємцями, не провадять незалежної професійної діяльності (наукової, літературної, артистичної, художньої, освітньої або викладацької, а також медичної, юридичної практики, у тому числі адвокатської, нотаріальної діяльності тощо), не перебувають на обліку як безробітні.

Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується відповідно до тристороннього договору про надання соціальних послуг з догляду, що укладається у письмовій формі між фізичною особою - надавачем соціальних послуг з догляду, отримувачем соціальних послуг з догляду або його законним представником та структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міської ради міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.

Однією з істотних умов такого договору є кількість годин надання соціальних послуг з догляду на місяць.

У разі введення надзвичайного або воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях компенсація за догляд, передбачена цією частиною, особам із числа внутрішньо переміщених осіб за новим місцем їх проживання/перебування разом із особами, за якими вони здійснюють догляд, призначається і виплачується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації за догляд затверджує Кабінет Міністрів України (стаття 13 Закону України «Про соціальні послуги»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 № 1040 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі» затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі (далі Порядок №1040). Цей Порядок встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, пройшла підготовку та перепідготовку з основ догляду (далі - фізична особа, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі) особам, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися (далі - соціальні послуги з догляду на професійній основі) та є: громадянами похилого віку; особами з інвалідністю; невиліковно хворими, а також хворими, що потребують тривалого лікування; дітьми з інвалідністю; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги відповідно до переліку тяжких захворювань, розладів, травм, станів, що дають право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, надання такій дитині соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1161 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 9, ст. 306; 2020 р., № 12, ст. 481).

З аналізу наведених положень вбачається, що Порядок №1040 встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, пройшла підготовку та перепідготовку з основ догляду особам, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому з 03.02.2022р. встановлена інвалідність з дитинства групи 1А, що підтверджується наявними у справі доказами (а.с.9-17,61-66).

При цьому, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2022 у справі №201/1328/22, яке набрало законної сили 25.10.2022р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено його опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується змістом копії відповідного рішення (а.с.19-21,67-70).

Відповідно до пункту 5 Порядку №1040 встановлено, що особи або законні представники осіб, які потребують надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, можуть обрати фізичну особу, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, із переліку фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду на професійній основі (далі - перелік), який ведуть структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчі органи сільських, селищних, районних у містах (у разі утворення), міських рад (далі - уповноважений орган).

Особа або законний представник особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, подають уповноваженому органу заяву про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі за формою згідно з додатком 1 (далі - заява про потребу в наданні соціальних послуг).

Під час подання заяви про потребу в наданні соціальних послуг особою або законним представником особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, пред`являються:

паспорт громадянина України, для іноземців та осіб без громадянства - довідка про звернення за захистом в Україні/посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту/посвідчення біженця/паспортний документ іноземця та посвідка на тимчасове проживання або посвідка на постійне проживання;

документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, внесені до паспорта громадянина України, крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті.

До заяви про потребу в наданні соціальних послуг додаються:

висновок про стан здоров`я особи, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує надання соціальних послуг з догляду (далі - висновок про стан здоров`я), за формою, затвердженою МОЗ;

копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (для осіб з інвалідністю);

копія свідоцтва про народження дитини з інвалідністю віком до 18 років (за потреби);

копія медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ (за потреби);

довідка про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими МОЗ (за потреби);

копія рішення суду про обмеження цивільної дієздатності або визнання недієздатною особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на професійній основі (для недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена);

копія рішення суду або рішення органу опіки та піклування про призначення опікуна або піклувальника особі, якій надаються соціальні послуги з догляду на професійній основі (для опікунів або піклувальників).

Так, 15.01.2024р. позивач, від імені свого сина, звернулася до відповідача із заявою про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку), до якої у тому числі надала висновок ЛКК від 11.01.2024 №8 довільної форми, згідно якого ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги на професійній основі та висновок №8/1 від 11.01.2024р. (форми №80-4/о), що підтверджується копією такої заяви та копією листа відповідача від 22.01.2024р. та копіями відповідних документів, наявними у справі (а.с.27-30,74-77).

Згідно до п.6 Порядку №1040 передбачено, що уповноважений повноважений орган протягом двох робочих днів після отримання заяви про потребу в наданні соціальних послуг особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, або її законного представника здійснює комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, за показниками згідно з додатком 2.

Комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, здійснюється фахівцями уповноваженого органу разом із представниками закладу охорони здоров`я, надавачів соціальних послуг із залученням особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, або її законного представника.

За результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, уповноваженим органом готується висновок за формою згідно з додатком 2.

Якщо за результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, їй установлено IV групу рухової активності (5 ступінь індивідуальної потреби), соціальні послуги з догляду на професійній основі можуть надаватися два - три рази на тиждень; IV групу рухової активності (6, 7 ступені індивідуальної потреби) - чотири - п`ять разів на тиждень; V групу рухової активності - шість - сім разів на тиждень (у разі потреби).

Уповноважений орган протягом одного робочого дня після підготовки висновку за результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, надсилає такій особі або її законному представнику пропозицію щодо можливості надання соціальних послуг з догляду надавачем соціальних послуг (догляду вдома, паліативного догляду, підтриманого проживання) комунального чи недержавного сектору.

Якщо особа, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, або її законний представник бажають отримати соціальні послуги догляду вдома, паліативного догляду, підтриманого проживання від надавача соціальних послуг комунального чи недержавного сектору, така особа або її законний представник протягом одного робочого дня після отримання відповідної пропозиції повідомляють про це уповноваженому органу для організації надання соціальних послуг.

У разі відмови особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, або її законного представника від надання соціальних послуг догляду вдома, паліативного догляду, підтриманого проживання надавачем соціальних послуг комунального чи недержавного сектору уповноважений орган може відмовити такій особі або її законному представнику в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі, про що протягом одного робочого дня повідомляє особі або її законному представнику.

Якщо за результатами комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, уповноважений орган приймає рішення про надання таких послуг фізичною особою, такий орган протягом двох робочих днів після комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, надсилає письмове повідомлення фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, про вибір такої особи.

Фізична особа, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, не пізніше трьох робочих днів після отримання повідомлення подає до уповноваженого органу заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на професійній основі (далі - заява про згоду надавати соціальні послуги) за формою згідно з додатком 3.

Проте, всупереч нормам п.6 Порядку №1040, відповідач протягом двох робочих днів після отримання заяви про потребу в наданні соціальних послуг особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі від 15.01.2024р. не здійснив комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, за показниками згідно з додатком 2, таких доказів відповідачем суду не надано, а матеріали справи не містять.

Натомість, листом №15/3-61 від 22.01.2024р. Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повідомило позивача про те, що до заяви про потребу в наданні соціальних додається, зокрема, висновок про стан здоров`я особи, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує надання соціальних послуг з догляду (далі - висновок про стан здоров`я), за формою, затвердженою МОЗ; станом на 19.01.2024р. форма висновку про стан здоров`я відповідно до п.5 Порядку, Міністерством охорони здоров`я не затверджена (а.с.28,76).

Разом з тим, слід зазначити, що позивачем до заяви від 15.01.2024 про потребу у наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі її сину ОСОБА_2 було надано, зокрема, висновок №8/1 від 11.01.2024р. (форми №80-4/о, затвердженої наказом МОЗ України від 09.03.2021р. №407) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі, згідно якого ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду від фізичної особи (а.с.30,77).

Так, з метою організації процесу призначення компенсації відповідно до Порядку №1040, Мінсоцполітики рекомендувало структурним підрозділам з питань соціального захисту населення використовувати форму висновку затверджену наказом від 09.03.2021 №407 для призначення виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, що відповідачем не спростовано та опосередковано підтверджується листом Міністерства охорони здоров`я України від 26.12.2023р. (а.с.25), наданого на звернення позивача.

При цьому, судом враховується і те, що навіть відсутність затвердженої МОЗ України форми висновку про стан здоров`я відповідно до п.5 Порядку, не звільняє відповідача як суб`єкта владних повноважень від обов`язку виконати вимоги законодавства, в межах наданих йому повноважень, та відсутність такої затвердженої форми не може ставитись в провину особі та звільняти відповідача від взятого державою зобов`язання за Законом, оскільки не затвердження форми висновку на виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Також і відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (PincovdandPine v. The Czech Republic), Ґаші проти Хорватії (Gashiv. Croatia), Трго проти Хорватії (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу належного урядування, згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру (порядок, спосіб та механізм), що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

З аналізу вищенаведених норм матеріального права, встановлених судом обставин справи та наявних у справі досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що не призначивши позивачеві компенсацію, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" на підставі заяви від 15.01.2024р. про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку) та доданих до неї документів, відповідач вчинив протиправну бездіяльність, яка не відповідає та суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про соціальні послуги» та Порядку №1040.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо не призначення та не виплати позивачеві компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" на підставі заяви від 15.01.2024р. про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку) та доданих до неї документів, з урахуванням аналізу норм вищенаведеного законодавства та обставин справи встановлених судом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не призначення та не виплати позивачеві компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" на підставі заяви від 15.01.2024р. про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку) та доданих до неї документів, суд приходить до висновку, що відповідач, вчинивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеною бездіяльністю відповідача прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не призначення та не виплати позивачеві компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" на підставі заяви від 15.01.2024р. про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку) та доданих до неї документів, з урахуванням повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також слід зобов`язати відповідача призначити позивачеві виплату компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" на підставі заяви від 15.01.2024р. про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку) та доданих до неї документів, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо не призначення виплати такої компенсації, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача призначити позивачеві виплату компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" на підставі заяви від 15.01.2024р. про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку) та доданих до неї документів, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Також і, задовольняючи позов у наведеній частині, судом враховується і те, що Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, зокрема, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання вчинити певні дії, направленні на відновлення права позивача.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивач в частині щодо визначення дати з якої необхідно призначити спірну компенсацію починаючи з 16.10.2023р., оскільки з матеріалів справи вбачається, що до заяви від 16.10.2023р. (поданої в довільній формі) не було додано висновку №8/1 від 11.01.2024р. (форми №80-4/о, затвердженої наказом МОЗ України від 09.03.2021р. №407) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі, згідно якого ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду від фізичної особи, що є одним із переліку документів, необхідних для призначення позивачеві такої допомоги (а.с.22,60).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору за п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" на підставі заяви від 15.01.2024р. про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку) та доданих до неї документів.

Зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (49005, м. Дніпро, вул. Левка Лук`яненка, буд.39/41; ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) виплату компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на професійній основі, особі з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови КМУ №1040 від 06.10.2021р. "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі" на підставі заяви від 15.01.2024р. про потребу в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі (Додаток 1 до Порядку) та доданих до неї документів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва