Справа № 380/5804/24
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

12 червня 2024 рокусправа № 380/5804/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянув заяву представника відповідача про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 та заяву представника позивача про поновлення процесуального строку в адміністративній справі ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017року та з урахуванням раніше виплачених сум;

-зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017року та з урахуванням раніше виплачених сум;

-визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2015 2020 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;

-зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2015 2020 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30 серпня 2017року та з урахуванням раніше виплачених сум.

Під час судового розгляду справи суд встановив, що представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду та просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, так як позивач пропустив встановлений ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду. При цьому відповідач просить, щоб суд звернув увагу на те, що позивач звернувся до суду з позовом 15.03.2024, пропустивши таким чином строк звернення до суду більше ніж на чотири роки.

Відповідач вважає, що не реалізація позивачем права на вчасне звернення до суду у цьому випадку зумовлена його власною поведінкою, а також, що виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсяг його процесуальних прав, встановлених законом.

Ухвалою суду від 06.06.2024 суд постановив позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії- залишити без руху; встановити позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

11.06.2024 суд отримав заяву представника позивача про поновлення процесуального строку, яку обґрунтовує тим, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами чинною була норма ст.233 КпП України, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати не обмежувався будь-яким строком.

Суд встановив таке.

Як встановив суд, 15 червня 2020 наказом командира НОМЕР_4 окремої бригади армійської авіації (по особовому складу) №40-РС, ОСОБА_1 було звільнено в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

19 червня 2020, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №126, ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відтак, ОСОБА_1 з`ясував, що військова частина НОМЕР_1 протягом 30 січня 2020 19 червня 2020 здійснювала невірне нарахування розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, оскільки для здійснення їхнього нарахування, обирала за основу прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018.

У зв`язку із цим, ОСОБА_1 подав позовну заяву до Львівського окружного адміністративного суду, який рішенням від 03 жовтня 2022 року (справа №380/10103/22) зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 19 червня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум.

Військова частина НОМЕР_1 виконала рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року та виплатила на банківський рахунок ОСОБА_1 7287,17 грн.

Позивач у позовній заяві вказує, що (…)Після отримання вищенаведеної суми коштів (7287,17грн.), у ОСОБА_1 з`явилося право просити здійснити йому перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки.

Однак, військова частина НОМЕР_1 надала відповідь від 28 лютого 2024 року №99/234, якою фактично відмовила ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. (…)

Позовна заява з вимогами про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, які є складовими грошового забезпечення сформована в системі «Електронний суд» 15.03.2024.

Надаючи оцінку доводам дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд переконаний, що спір щодо нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Частинами 3, 5 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас ч.1 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тому суд наголошує, що положення ст. 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п?ятою статті 122 КАС України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 у справі 600/5050/23-а.

У той же час суд зауважує, що до оцінки строку звернення до суду у цій справі, застосовуючи ч. 2 ст.233 КЗпП України, необхідно зважати на те, що до цієї статті було внесено зміни Законом України від 01.07.2022 №2352-IX.

Так, відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини 1-2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після 19 липня 2022 строк звернення до суду з трудовим спором, зокрема, про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 06 березня 2024 у справі 600/5050/23-а.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом після 19.07.2022, а саме 15.03.2024.

Суд наголошує, що відкриття провадження у справі є процесуальною дією. При відкритті провадження суд, серед іншого, встановлює, чи подано позовну заяву з дотриманням строку звернення до суду. Вирішення питання щодо строку звернення до суду можливе як процесуальна дія і після відкриття провадження у справі, що передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На час вчинення процесуальної дії відкриття провадження у цій справі, вже з 19.07.2022 року діє нова редакція ч. 2 ст. 233 КЗпП України, яку належить застосувати.

Зважаючи на те, що позивач з позовом у цій справі звернувся до суду 15.03.2024, тобто після набрання чинності Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, за нормами якого строк звернення працівника до суду про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, то суд має усі підстави для висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Стосовно моменту, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися ро порушення свого права, то су зазначає таке.

Як встановив суд, 15 червня 2020 наказом командира НОМЕР_4 окремої бригади армійської авіації (по особовому складу) №40-РС, ОСОБА_1 було звільнено в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

19 червня 2020, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №126, ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відтак, ОСОБА_1 з`ясував, що військова частина НОМЕР_1 протягом 30 січня 2020 19 червня 2020 здійснювала неправильне нарахування розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, оскільки для здійснення їхнього нарахування, обирала за основу прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018.

У зв`язку із цим, ОСОБА_1 подав позовну заяву до Львівського окружного адміністративного суду, який рішенням від 03 жовтня 2022 року (справа №380/10103/22) зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 19 червня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум.

Військова частина НОМЕР_1 виконала рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року та виплатила на банківський рахунок ОСОБА_1 7287,17 грн.

Позивач у позовній заяві вказує, що право просити здійснити йому перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки, у нього з`явилося після виплати на банківський рахунок коштів на суму 7287,17 грн.

Водночас із зазначеного самим позивачем у позовній заяві видно, що позивач вважає, що про порушення свого права він дізнався з відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 28 лютого 2024 року №99/234, якою військова частина фактично відмовила ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Суд не погоджується з такими суперечливими аргументами позивача, оскільки час отримання відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 28 лютого 2024 року №99/234 є не моментом, з якого позивач дізнався про порушення свого права, а моментом початку здійснення юридично значимих дій пов`язаних із захистом права, рівно ж як і за цим критерієм таким моментом є виплата позивачу коштів за судовим рішенням.

Натомість, про порушення свого права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій шляхом їх перерахунку у зв`язку із здійсненням перерахунок та виплатою ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 19 червня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум є щонайменше дата набрання чинності рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/10103/22, а саме 17.01.2023. Саме означене судове рішення стало підставою для звернення до суду.

Також суд ураховує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 постановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З урахуванням усіх цих обставин суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду із позовом у цій справі.

Поважні причини, з яких позивач пропустив означений строк, у заяві про поновлення строку звернення до суду зазначені не були.

Відтак, суд не знаходить підстав для поновлення строку звернення до суду, отже у відповідній заяві, поданій представником позивача, - відмовляє.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 240 КАС України про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заява представника позивача про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 241, 248 КАС України, суд

у х в а л и в :

відмовити у задоволенні заяви представника позивача про поновлення процесуального строку.

Заяву представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду задовольнити

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Лунь З.І.