Справа № 320/5575/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5575/20 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі представника позивача Зайцева В.В., представника відповідача Сливки А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

02.06.2020 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (надалі - ГУ ДПС у Київській області) та з урахування уточнень просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Київській області від 22.04.2020 року №, №, №, № та №; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.04.2020 року №Ф-; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідних органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.04.2020 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не згоден з висновками відповідача щодо порушення ним податкового законодавства, а саме: заниження позивачем ПДФО, ПДВ, ЄСВ та військового збору, та ведення Книги обліку доходів і витрат фізичної особи - підприємця з порушеннями.

Позивач зазначає, що такі висновки відповідача спростовуються первинними документами.

Суд першої інстанції при постановлені рішення замінив відповідача Головне управління ДПС у Київській області () на правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України ().

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Київській області від 22.04.2020 року №, №, №, № та №; визнано протиправною та скасовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.04.2020 року №Ф-; визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідних органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.04.2020 №.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обґрунтованість позовних вимог підтверджено належними та достатніми доказами.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить через порушення судом норм матеріального та процесуального права прийняти рішення про скасування рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що з огляду на специфіку господарської діяльності позивача, а саме торгівлю верстатами, які, за своїми властивостями, мають великі габарити, висновується про неможливість їх перевезення легковими автомобілями марки SКODA OCТAVIA A5 та SКODA OCТAVIA A7.

Апелянт наполягає, що відображені позивачем у Додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016, 2017 та 2018 роки з даними про суми валових витрат свідчать про завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на загальну суму 2351364,09 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 409089, 94 грн., за 2017 рік в сумі 1016128, 26 грн., за 2018 рік в сумі 926145, 89 грн., а надані суду документи все одно не спростовують таких висновків, хоча під час перевірки позивачем первинно фінансово-бухгалтерська документації з цього питання взагалі не надавалась.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та надав додаткові письмові пояснення, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини справи.

Позивач здійснює економічну діяльність за видами: код КВЕД 46.15 Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами; код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; код КВЕД 46.62 Оптова торгівля верстатами (основний); код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового значення.

ГУ ДПС у Київській області у період з 31.01.2020 по 13.02.2020 була проведена документальна планова перевірка позивача з питань дотримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт від 20.02.2020 року №174/10-36-33-04/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.89).

В акті перевірки зроблені висновки (т.1 а.с.132), що позивачем порушено вимоги:

- пп. 8 та пп.9 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи- підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.03.2013 року №481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 року за №1686/24218 та підпункту а пункту 177.10 статті 177 ПК України в частині невірного відображення суми витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за 2016, 2017, 2018 роки;

- п. 63.3 статті 63 ПК України в частині не повідомлення ФОП ОСОБА_1 за період, що перевірявся, про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням (рухоме та нерухоме майно) та дії щодо їх придбання (відчуження, перереєстрації);

- п. 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 ПК України в частині заниження суми чистого доходу за період з01.01.2016 року по 31.12.018 року на загальну суму 2178664, 09 грн. без ПДВ, в тому числі за 2016 рік в сумі 409089,94 грн. без ПДВ, за 2017 рік у сумі 1016128, 26 грн. без ПДВ, за 2018 рік у сумі 753445, 89 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 392159, 54 грн., в тому числі: за 2016 рік в сумі 73636, 19 грн., за 2017 рік в сумі 182903,09 грн., за 2018 рік в сумі 135620,26 грн.

- п. 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на загальну суму 2178664,09 грн. без ПДВ, в тому числі за 2016 рік 409089, 94 грн. без ПДВ, за 2017 рік в сумі 1016128,26 грн. без ПДВ, за 2018 рік в сумі 753445, 89 грн. без ПДВ (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 1483519,94 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 397750,94 грн. без ПДВ, за 2017 рік у сумі 460350,00 грн. без ПДВ, за 2018 рік в сумі 625464,00 грн. без ПДВ), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 326374,38 грн. в тому числі за 2016 рік в сумі 87495,30 грн., за 2017 рік в сумі 101277, 00 грн. та за 2018 рік в сумі 137602,08 грн.;

- п. 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198 ПК України в частині заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 437955,65 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 98891,17 грн., за 2017 рік в сумі 124709,51 грн. та за 2018 рік в сумі 214354, 97 грн.

Зокрема, в акті вказано, що ФОП ОСОБА_1 занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на суму 318523, 35 грн. (т.1 а.с.133), в тому числі: за 2017 рік в сумі 182903, 09 грн., за 2018 рік в сумі 135620, 26 грн., чим порушено пункт 167.1 статті 167, пункт 177.2 статті 177 ПК України.

Також вказано, ФОП ОСОБА_1 занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 339064, 48 грн. (т.1 а.с.133), в тому числі за 2017 рік в сумі 124709, 51 грн., за 2018 рік в сумі 214354, 97 грн., отже, порушення пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності 01.01.2016 року по 31.12.2018 року на загальну суму 2178664,09 грн. без ПДВ, в тому числі за 2016 рік в сумі 409089, 94 грн. без ПДВ, за 2017 рік в сумі 1016128,26 грн. без ПДВ, за 2018 рік в сумі 753445,89 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 32679,96 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 6136,35 грн., за 2017 рік в сумі 15241, 93 грн. та за 2018 рік в сумі 11301,68 грн.

Також в акті вказано, що контролюючим органом за результатами перевірки встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 суми чистого доходу на загальну суму 1769574, 15 грн. без ПДВ (т.1 а.с.134), в тому числі за 2017 рік в сумі 1016128, 26 грн. без ПДВ, за 2018 рік в сумі 753445,89 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від підприємницької діяльності на суму 26543, 61 грн., в тому числі за2017 рік в сумі 15241, 93 грн та за 2018 рік в сумі 11301,68 грн..

02.04.2020 року позивач подав відповідачу заперечення на висновки акту перевірки (т.1 а.с.135).

На підставі вказаного акту та висновку на заперечення від 15.04.2020 року №81/10-36-33-04/, ГУ ДПС у Київській області 22.04.2020 року приймаються:

- податкові повідомлення - рішення: № на суму штрафних (фінансовими) санкцій 510 грн. (т.1 а.с.86), № на суму штрафних (фінансовими) санкцій 170, 00 грн. (т.1 а.с. 87), № із визначенням зобов`язанням з ПДФО в сумі 437011, 68 грн., в тому числі за основним платежем 349 609, 35 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 87 402, 33 грн. (т.1 а.с.88), № із визначенням зобов`язання з ПДВ в сумі 423 830, 60 грн., тому числі за основним платежем 339 064,48 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 84 766,12 грн. (т.1 а.с. 83), № за зобов`язаннями з військового збору в сумі 36 417, 63 грн., в тому числі за основним платежем 29 134, 11 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7 283, 52 грн. (т.1 а.с.84);

- податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на суму донарахованої недоїмки з ЄСВ 326 374, 38 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідних органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (т.1 а.с.85).

15.06.2020 Державна податкова служба України розглянувши скаргу позивача щодо незгоди вищезазначеними рішенням відповідача прийняла рішення про залишення цієї скарги без задоволення, а рішень відповідача, прийняті за наслідками планової перевірки, без змін (т.1 а.с.145).

Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень п.1.1 статті 1 Податкового кодексу України (надалі ПК України) вказаний закон регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Згідно з вимогами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку (на доходи фізичних осіб) є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

В свою чергу, згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 167.1. статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Статтею 177 ПК України врегульовано порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Оскільки згідно з матеріалами справи позивач в перевіряємий відповідачем період (01.01.2016 - 31.12.2018 роки) перебував на загальній системі оподаткування, стаття 177 ПК України є застосовною до спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2. статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Законом України від 21.12.2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 1 січня 2017 року, пункт 177.4 статті 177 ПК України доповнено, зокрема, підпунктами 177.4.5-177.4.6, згідно з якими не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати (підпункт 177.4.5).

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості). Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі (підпункт 177.4.6).

Отже, основними засобами подвійного призначення в розумінні наведених норм є: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини другої статті 3 вказаного Закону на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином, первинні документи по відображенню господарських операцій є основою для податкового обліку.

Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 року за №1686/24218 (далі - Порядок №481), передбачено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до пункту 6 означеного Порядку №481 у графі 9 Книги обліку доходів і витрат зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської діяльності (графи 6, 7, 8). Відповідно до підпункту 6 пункту 6 Порядку №481 у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

За змістом наведених норм, платник податку зобов`язаний самостійно нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції зробив висновок, що позовні вимоги підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами.

Проте, колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Так, в аті перевірки вказано про порушення позивачем норм ПК України в частини пункту 177.4 статті 177 ПК України, а саме те, що придбані, але не реалізовані позивачем ТМЦ відсутні у залишках станом на 01.01.2017 року, 31.12.2017 року та 31.12.2018 року, тобто, товар не використаний в оподатковуваних операціях, і ФОП ОСОБА_1 не нарахував податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, не визнав суму умовного продажу, не склав і не зареєстрував в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 437955,65 грн. Отже, відповідачем робиться висновок: «позивач підтвердив первинними документами факт придбання ТМЦ, однак, не підтвердив факту їх безпосередньої реалізації у звітному періоді як передумови для включення таких витрат до бази оподаткування ПДФО, а враховуючи, що такі ТМЦ відсутні у залишках, ГУ ДПС у Київській області вважає, що вибуття таких ТМЦ відбулося в операціях, не пов`язаних із господарською діяльністю платника податків, що відповідно, свідчить про відсутність у позивача права на їх включення до складу витрат підприємця та наявність обов`язку скласти і зареєструвати податкові накладні, тим самим зменшити податковий кредит, сформований за рахунок сум ПДВ, сплачених у вартості цього товару».

Суд першої інстанції робить висновок, що до перевірки надані усі первинні документи, які підтверджують понесення витрат на придбання ТМЦ, пов`язаність витрат із господарською діяльністю та безпідставності висновків ГУ ДПС про відсутність їх у залишках, проте колегія суддів зазначає, що такі документи в матеріалах судової справи відсутні.

Завищення витрат через відсутність документів, які підтверджують витрати.

Так, в акті перевірки зазначається висновок, що позивачем були понесені витрати в сумі 2178664, 09 грн. без ПДВ тому числі: за 2016 рік в сумі 409089, 94 грн. без ПДВ, за 2017 рік в сумі 1016128, 26 грн. без ПДВ, за 2018 рік в сумі 753445,89 грн. без ПДВ на придбання ТМЦ, однак, заперечує можливість їх включення до складу витрат при визначенні бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідного періоду, оскільки, як встановив контролюючий орган, позивач не отримав доходу від їх реалізації у відповідному звітному періоді.

З урахуванням цього колегія суддів досліджує й зазначає, що дійсно, позивач подав податкову декларація про майновий стан і доходи за 2017 рік, де зазначено, що всього витрати за 2017 рік складають - 1877488.27грн., в тому числі витрати на придбання реалізованого товару - 1826212.10 грн., проте надав до перевірки документи щодо підтвердження купівлі товару лише на 1373100.49грн.

Отже, на суму витрат 45311.60 грн. (1877488.27грн. - 1373100.49грн) позивач документи не надав, і ця сума є сумою, яка документально не підтверджена щодо витрат у 2017 році.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції не зміг зазначити, які документи в матеріалах судової справи спростовують такий висновок податкового органу.

Таким чином, підстави для скасування податкових повідомлень-рішень № № , №, №, № та № (в частині цього порушення) відсутні.

Спору щодо правильності визначення податку на доходи фізичних осіб 81560.09грн., військового збору - 6796.67грн. та штрафних санкцій між сторонами не має.

Таким чином, доводи апелянта з цього питання заслуговують на увагу.

В акті перевірки податковий орган зазначив, що в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016, 2017 та 2018 роки до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції включено суму витрат на загальну суму 625811.60грн., а саме 2017 - 453111.60грн., за 2018 - 172700грн., і відсутні видаткові накладні на придбання ТМЦ від ТОВ «Харківська зовнішньоторгівельна фірма «Моторімпекс» (п/н від 18.05.2018 № 637 та п/н від 06.04.2018 № 252).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що представник позивача не зазначив та не надав докази на спростування такого висновку податкового органу про відсутність видаткових накладних на придбання ТМЦ (станція гідравлічна СМИ-467.00) від ТОВ «Харківська зовнішньоторгівельна фірма «Моторімпекс» від 18.05.2018 № 637 та від 06.04.2018 № 252 на суму 172700грн., в матеріалах судової справи такі докази відсутні.

Доводи апелянта в цій частині також заслуговують на увагу.

Таким чином, позивач не підтвердив належними, достатніми та допустимими доказами вищевказані витрати, отже висновок відповідача про завищення витрат на суму у 2017 - 453111.60 грн. і у 2018 - 172700грн. є обґрунтованим.

Щодо включення до складу витрат сум за куплений товар, стосовно яких не отримано дохід.

Щодо включення позивачем до складу витрат суму 172552.49 грн., тобто порушення п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, слід зазначити наступне, що позиція відповідача ґрунтується на тому, що позивач підтвердив первинними документами факт придбання ТМЦ, проте не підтвердив факт їх реалізації у звітному періоді, як передумову для включення таких витрат до бази оподаткування ПДФО, не відобразив ці ТМЦ у залишках станом на 01.01.2017, 31.12.2017 та 31.12.2018 р. тобто цей товар не був використований в оподаткованих операціях.

Дослідивши декларації про майно і доходи за 2016, 2017 та 2018 зокрема Додаток 5 до цих декларацій, інформацію від 31.01.2020, яка була надана позивачем на запит відповідача під час перевірки, подані позивачем відповідачу під час перевірки первинну документацію (що є важливим), враховуючи правову позицію Верховного Суду висловлену у справі №160/2155/20 та № 640/18267/18, колегія судді погоджується з позицією відповідача, що докази, які підтверджують зв`язок зазначених витрат із господарською діяльністю позивача в матеріалах справи відсутні і мають надаватися контролюючому органу під час перевірки.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що не встановлено в ході слухання справи правомірності заявлена позивачем сума витрат у розмірі 1725552.49грн., як такі що відповідають складу вартості придбаних ТМЦ, що були реалізовані або використані у виробництві продукції.

Внаслідок вказаного, висновок відповідача, що позивачем безпідставно сформовано витрати на суму 1725552.49грн. є обґрунтованим, оскільки дохід від таких витрат не отримано.

Як наслідок, факт порушення позивачем п. 63.3 статті 63 ПК України в частині не повідомлення ФОП ОСОБА_1 за період, що перевірявся, про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням та дії щодо їх придбання (відчуження, перереєстрації), є підтвердженим з урахуванням вищевказаних висновків та встановлених судом обставин, оскільки позивач мав обов`язок повідомити про об`єкти оподаткування, що не було ним зроблено.

Окремо, колегія суддів зазначає, що сторони в суді апеляційної інстанції надали додаткові пояснення, які суд прийняв до уваги, зокрема те, що позивач не подав додаткові докази на спростування висновків податкового органу зроблені під час перевірки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наявні у матеріалах судової справи документи не підтверджують обґрунтованість заявлених позовних вимог, а висновок суду з цього приводу є помилковим.

Доводи апелянта заслуговують уваги.

Щодо інших доводів сторін судова колегія наголошує, що враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таки чином, доводи апелянта заслуговують уваги, оскільки судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, отже рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі не підлягають відшкодуванню.

Повний текст постанови виготовлено 10.06.2024р.

Керуючись статтями 308, 309, 310, 313, 315, 317, 321. 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 р. - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

В.В. Файдюк