Справа № 199/1630/24
Суддя: СКРИПНИК О. Г.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/1630/24
(2-а/199/25/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді Скрипник О.Г.,

з участю секретаря судового засідання: Циганок К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро в залі суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Дніпровської міської ради, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради № 02/273 від 24.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.01.2024 року близько 10-20 год. ОСОБА_1 звернувся до чергової частини ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з метою подання заяви про вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру у відношенні його та його малолітніх дітей та вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України з боку його колишньої дружини гр. ОСОБА_2 .

У вказаний час ОСОБА_1 був затриманий безпосередньо у приміщенні ВП №6 інспектором СЮП ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .

Згідно з протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 був затриманий в зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Незважаючи на наявність укладеного з адвокатом договору про надання правової допомоги затриманому ОСОБА_1 було надано захисника за призначенням від послуг якого ОСОБА_1 відмовився саме з підстави наявності в нього договору про надання правової допомоги з іншим адвокатом.

Наявність укладеного договору про надання правової допомоги з адвокатом унеможливлює можливість надання правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення на безоплатній основі (за призначенням).

Адвоката Маркеєва В. В. уповноважений інспектор СЮП Фараон О. В. до відома про затримання його клієнта не поставив. Відтак ОСОБА_1 був безпідставно позбавлений права на правову допомогу передбаченого ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП, як під час складання у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ст.183 КУпАП, так під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Копію протоколу про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 інспектором СЮП ОСОБА_3 вручено не було. Про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення у відношенні нього останній та його захисник також не були повідомлені.

Звернувшись до ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з адвокатським запитом, позивачу стало відомо те, що протокол про адміністративне правопорушення було направлено до Адміністративної комісії при виконавчому комітети Дніпровської міської ради. Повідомлення про розгляд справи ОСОБА_1 відповідачем не направлялося, справу було розглянуто за відсутності позивача, копію постанови за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ст.183 КУпАП ОСОБА_1 вручено не було. Останню позивачем було випадково знайдено у простому поштовому конверті (без рекомендованого повідомлення) 15.02.2024 року безпосередньо за місцем свого проживання.

Посилаючись на вказані обставини, а також те, що позивач не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, позивач вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Федорець Є.Є. у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, та посили його задовольнити.

Представник відповідача Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.01.2024 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністративною комісією при виконавчому комітеті міської ради винесена постанова про накладення адміністративного стягнення №02/243 по справі про адміністративне правопорушення від 18.01.2024 року №380.

У вказаній постанові зазначено, що 27.12.2023 о 09:20, ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні ВП №6 ДРУП ГУКП в Дніпропетровській обл., звернувся з письмовою заявою стосовно колишньої дружини ОСОБА_2 із наданням завідомо неправдивих даних, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП «Завідомо неправдивий виклик спеціальних служб», що тягне за собою накладення адміністративного стягнення - штрафу від 50 до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850,00-3400,00 грн.).

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні ст.183 КУпАП «Завідомо неправдивий виклик спеціальних служб» та накладено адміністративне стягнення штраф у сумі 3400,00 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст.9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно зі ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Ст.183 КУпАП передбачає, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом п.3, п.5 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні ст.183 КУпАП «Завідомо неправдивий виклик спеціальних служб» та накладено адміністративне стягнення штраф у сумі 3400,00 гривень.

Оскаржувана постанова не містить докази, на підставі яких ОСОБА_1 визнано винним за ст.183 КУпАП, у ній не зазначено доказів на підтвердження обставин вчинення адміністративного правопорушення та підтвердження факту наявності у позивача прямого умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику працівників поліції, що свідчить про формальне прийняття посадовою особою постанови, без урахування всіх обставин справи.

Так, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.76 КАС України).

За приписами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В п.30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП є недоведеним, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження вказаних у постанові обставин.

Також не може залишитись поза увагою той факт, що у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не відображено відеозапису фіксації правопорушення, а дотримання такої вимоги є однією з обов`язкових згідно з положеннями закону.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, матеріали справи не містять, а також не містять доказів наявності ознак суб`єктивної сторони правопорушення, а саме: прямого умислу особи на здійснення завідомо неправдивого виклику працівників поліції, а тому постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради №02/273 від 24.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 5605,60 грн., які складаються з: 605,60 грн. судовий збір, 5000,00 грн. витрати на правову допомогу.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року по справі 640/18402/19, наведені правові висновки, про те, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В даній постанові Верховний Суд також звертає увагу на положення частини четвертої статті 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», зазначаючи, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Враховуючи ту обставину, що позов задоволено, тому з Дніпровської міської ради слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 605,60 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 20, 77, 242, 243-244, 263, 286 КАС України, суд, ст.ст. 9, 183, 251, 247, 258, 280 КУпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради № 02/273 від 24.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

Стягнути з Дніпровської міської ради ( ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 605, 60 грн;

Стягнути з Дніпровської міської ради ( ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,0 грн

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського адміністративного апеляційного суду протягом 10 днів з дня його ухвалення.

Суддя Скрипник О.Г.