Справа № 320/4256/23
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року № 320/4256/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області

про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 29.07.2022 №485 про демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в складі зупинки очікування громадського транспорту «Росава», фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , що розташована в

АДРЕСА_1 . Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позову позивачка вказує, що відповідачем протиправно винесено спірне рішення, для кого відсутні підстави. Стверджує, що всі дозвільні документи отримала в установленому законом порядку та які не були визнані незаконними чи недійсними. Просить позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 27.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 є власницею тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в складі зупинки очікування громадського транспорту «Росава» по вул. Леваневського в м. Біла Церква Київської області.

Тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності у складі зупинки очікування громадського транспорту «Росава» по вул. Леваневського в м. Біла Церква Київської області розміщена на підставі розпорядження виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 07 серпня 2003 року №526Р, яким дозволено, ОСОБА_1 , реконструкцію існуючого навісу зупинки очікування громадського транспорту ВАТ «Росава» з будівництвом павільйону по продажу продовольчих товарів по вул. Леваневського, за рахунок земель Білоцерківської міської ради.

14.09.2006 видано дозвіл №55 на розміщення малої архітектурної форми та акт технічної комісії про прийняття в експлуатацію стаціонарної малої архітектурної форми.

Земельна ділянка на якій дозволялось встановити малу архітектурну форму передана в користування Позивачу на підставі договору оренди землі від 11.10.2005, укладеного на підставі рішення 27 сесії Білоцерківської міської ради ІУ скликання №331 від 30.08.2005.

В 2012 році для існуючого павільйону в складі зупинки очікування громадського транспорту в АДРЕСА_1 в районі головної прохідної на території шинного заводу ВАТ «Росава» оформляється новий договір оренди землі від 16.01.2012, укладеного на підставі рішення Білоцерківської міської ради №299-12-УІ від 29 вересня 2011 року між Білоцерківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 .

З 2015 року вже Білоцерківська міська рада не має права розпоряджатись земельною ділянкою на якій встановлено існуючий павільйон в складі зупинки очікування громадського транспорту в АДРЕСА_1 в районі головної прохідної на території шинного заводу ВАТ «Росава», в зв?язку із тим що було встановлено, що ця земельна ділянка розташована на землях Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, тому місце погодження існуючої малої архітектурної форми потрібно погоджувати з Шкарівською сільською радою.

21 березня 2018 року уповноваженим органом, відділом містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Білоцерківської державної адміністрації Київської області, за погодженням Шкарівської сільської ради, ФОП ОСОБА_1 , видається паспорт прив?язки тимчасової споруди в складі зупинки очікування громадського транспорту по вул. Лева невського в м. Біла Церква в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Земельна ділянка, на якій погоджено встановлену тимчасову споруду павільйон в складі зупинки очікування громадського транспорту передана ФОП ОСОБА_1 на підставі договору про встановлення земельного сервітуту від 15.04.2019, зареєстровано в книзі реєстрації договорів оренди 15.04.2019 за №1443. Строк дії земельного сервітуту встановлено три роки, тобто до 15.04.2022.

12 червня 2020 року утворена Білоцерківська об?єднана територіальна громада до складу якої увішла територіальна громада с. Шкарівка, тому для погодження та виготовлення дозвільних документів на існуючу тимчасову споруду, відповідачу необхідно звертатись до Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради.

20.06.2022 позивач подає заяву до Управління містобудування та архітектури міської ради про надання інформації про відповідність будівельним нормам намірів замовника щодо місця розташування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності та про наявні обмеження на використання земельної ділянки для існуючої тимчасової споруди.

Листом від 24.06.2022 №158/05-09 Управління містобудування та архітектури повідомляє позивачку про те що ними визначено невідповідність намірів щодо місця розташування тимчасової споруди.

Листом Управління №446/01-06 від 10.08.2022 позивачку повідомили про рішення від 29.07.2022 № 485, прийняте виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради про демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в складі зупинки очікування громадського транспорту «Росава», фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , що розташована в АДРЕСА_1 .

Вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулась до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання вказаної норми Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 21.10.2011 №244 затвердило Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі Порядок №244), пунктом 1.3 якого тимчасову споруду торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності визначено як одноповерхову споруду, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Згідно п. 2.1 Порядку №244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).

Пунктами п. 2.2, п. 2.3 Порядку №244 передбачено, що замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1: 500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування/прізвище, ім`я та по батькові (за наявності)/місцезнаходження ТС/контактна інформація) та напрям підприємницької діяльності. Цей перелік документів є вичерпним.

Для визначення відповідності намірів щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам відповідний комплект документів направляється до органу з питань містобудування та архітектури сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації. (п. 2.4 Порядку)

Відповідно до п. 2.5, п. 2.6 Порядку №244 про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідного комплекту документів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.

Для оформлення паспорта прив`язки ТС замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС (додаток 1); ескізи фасадів ТС у кольорі М 1: 50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, який має у своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат (додаток 1); технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж. Зазначені документи замовником отримуються самостійно.

Згідно п. 2.7 Порядку 3244 паспорт прив`язки ТС надається органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Пунктами 2.13, 2.14 Порядку №244 визначено, що при оформлені паспорта прив`язки ТС забороняється вимагати від замовника додаткові документи та отримання ним погоджень, непередбачених законом та цим Порядком.

Паспорт прив`язки ТС не надається за умов: подання неповного пакета документів, визначених пунктом 2.6 цього Порядку; подання недостовірних відомостей, зазначених у пункті 2.6 цього Порядку. Ненадання паспорта прив`язки ТС з інших підстав не допускається.

VI. Оцінка суду

Згідно статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Із наведеної норми слідує, що суб?єкт владних повноважень зобов?язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов?язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Проте, в межах спірних правовідносин вбачається, що відповідач не дотримався самостійно визначених передумов прийняття рішення про демонтаж тимчасової споруди встановлених Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в місті Біла Церква, зважаючи на таке.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно частин першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Повноваження сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені також статтею 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005, згідно частини другої якої до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить:

1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях;

3) організація місць відпочинку для населення;

4) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів;

5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об?єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об?єктів тощо;

6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об?єктах благоустрою;

7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території;

8) визначення на об?єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень;

9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об?єктів благоустрою;

11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища;

12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу "Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку";

14) видача дозволу на порушення об?єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Статтею 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно статті 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» об?єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» на виконання частини четвертої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що додається який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за №1330/20068.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до визначення наданого у пункті 1.4 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, замовник - суб?єкт господарювання, який реалізує право розмістити тимчасову споруду на підставі паспорта прив?язки; паспорт прив?язки тимчасової споруди - комплект документів, у яких визначено місце встановлення тимчасової споруди та благоустрій прилеглої території на топографо-геодезичній основі М 1 : 500, інженерне забезпечення, зовнішній архітектурний вигляд тимчасової споруди та напрям підприємницької діяльності.

Рішенням Білоцерківської міської ради №1552-78-VI від 20.08.2015 був затверджений Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Біла Церква, в якому безпосередньо також був визначений механізм демонтажу тимчасових споруд.

Пунктом 5.3. Порядку, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Біла Церква було встановлено, що при виявленні тимчасової споруди, розміщених (встановлених) з порушеннями, які зазначені, зокрема, але не виключно, в підпунктах 5.1.1.-5.1.4. пункту 5.1. цих Правил, працівниками комунальної установи Білоцерківської міської ради «Інспекція з благоустрою міста Біла Церква» складається акт обстеження та передається на розгляд до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, який зобов?язаний розглянути його протягом 14-ти днів та прийняти відповідне рішення щодо демонтажу тимчасової споруди, або надати вмотивовану відмову на здійснення демонтажу.

Пунктом 5.4. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Біла Церква було визначено, що у разі, якщо власник (користувач) тимчасової споруди відносно розміщення (встановлення) якої виявлено порушення відмовляється від підписання або від участі в обстеженні, копія акта обстеження направляється йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення та підписом 2-х свідків, які приймали участь в складанні акту.

Жодних дій по виїзду та складанню акту обстеження тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в складі зупинки очікування громадського транспорту «Росава» пo вул. Леваневського в м. Біла Церква Київської області уповноваженою комунальною установою не здійснювалось.Доказів про це, суду не надано.

Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що відповідачем було порушено вимоги визначені в пунктах 5.3. та 5.4. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Біла Церква, яким встановлено алгоритм дій уповноважених комунальних підприємств під час визначення та демонтажу тимчасової споруди, а тому як наслідок прийняття виконавчим комітету Білоцерківської міської ради рішення 29.07.2022 №485.

Верховний Суд неодноразово відзначав, що демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд є заходом, якому має передувати вжиття уповноваженим суб??єктом інших заходів реагування, спрямованих на встановлення порушення в галузі благоустрою населених пунктів, його припинення та ліквідацію наслідків, якщо такі є. Демонтаж споруд без дотримання чіткої правової процедури встановлення їх незаконного розміщення не узгоджується з конституційним принципом захисту права власності і мирного володіння майном, яке презюмується.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що основні засади (принципи) адміністративного судочинства: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з?ясування всіх обставин у справі; обов?язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб?єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб?єкта владних повноважень протиправними та зобов?язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб?єкта владних повноважень протиправною та зобов?язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб?єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб?єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Враховуючи задоволення позову, на користь позивачки слід присудити понесені нею судові витрати в розмірі 2481,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 29.07.2022 №485 про демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в складі зупинки очікування громадського транспорту «Росава», фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , що розташована в АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області (ідентифікаційний код 04055009; місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 15).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 12.06.2024