Справа № 240/34118/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Житомир справа № 240/34118/23

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна, про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також, позивач, боржник) із позовом, в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову Корольовського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 23.02.2023 про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №59547305.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 вказав, що у період з грудня 2009 року по лютий 2019 року Корольовським ВДВС у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вчинялися виконавчі дії по виконанню виконавчого листа від 10.11.2009 №2-194/09 (ВП №16494238). Постановою державного виконавця від 12.07.2019, у межах виконавчого провадження ВП №16494238, виконавчий документ повернуто стягувачу та постановлено вивести в окреме виконавче провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Виконавче провадження щодо стягнення з боржника виконавчого збору, відкрите постановою державного виконавця від 16.07.2019. Однак, на думку позивача, при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець не врахував того, що виконавче провадження закінчене ще в 2019 році, а примусове виконання судового рішення з 2019 року вчиняється приватним виконавцем Волковою Євгенією Олегівною, що підтверджується її листом №52609 від 11.09.2023, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 поновлено пропущений строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна, про визнання протиправною та скасування постанови, залишено без розгляду, яку постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024 скасовано, справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.05.2024, адміністративну справу №240/34118/23 передано судді Єфіменко О.В. для продовження розгляду.

Згідно з ухвалою суду від 27.05.2024 продовжено розгляд даної адміністративної справи.

07.06.2024 від представника Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі також відділ, відповідач) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що у ході виконання ВП №16494238 не стягнуто з боржника у повному обсязі виконавчий збір, у зв`язку із чим, на підставі ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення з боржника виконавчого збору виведено в окреме виконавче провадження ВП №59547305.

У ході проведених виконавчих дій, державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення, однак встановлено місце отримання доходу - заробітна плата, на яку звернуто стягнення, про що винесено оскаржувану постанову. Починаючи з вересня 2023 року на адресу відділу надходять кошти відраховані із заробітної плати боржника, з метою погашення виконавчого збору по ВП №59547305, станом на 22.12.2023 стягнуто 605,35 грн виконавчого збору.

Зауважує, що позивач підставою для скасування оскаржуваної постанови вказує факт перебування у провадженні приватного виконавця Волкової Є.О., повторно надісланого до виконання виконавчого листа №2-1940, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 10.11.2009 щодо стягнення з нього на користь ПАТ "ВіЕйВі Банк" заборгованості в сумі 352 032,25 грн. Такі міркування позивача, державний виконавець вважає необгрунтованим та такими, що не находять свого підтвердження жодним нормативно-правовим актом.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263, Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі (ч.4 ст.287 КАС України).

Дослідивши подані документи і матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як пояснив державний виконавець у відзиві на позов, у провадженні Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі перебуває зведене виконавче провадження, внесене до Автоматизованої системи виконавчих проваджень за №57327566 від 01.10.2018 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб та держави боргу на загальну суму 426 232,14 грн, до складу якого входять 8 виконавчих проваджень.

Одним із виконавчих проваджень, яке входило до складу зведеного є виконавче провадження №16494238 з виконання виконавчого листа №2-1940, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 10.11.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованості в сумі 352 032,25 грн.

У межах виконавчого провадження №16494238 державним виконавцем перевірено майновий стан боржника, згідно з отриманими даними від відповідних установ встановлено, що за боржником зареєстроване майно, а саме: 1/2 ід.ч. нежитлових приміщень цеху дитячих іграшок №1 площею 235,7 кв.м., що знаходяться в м. Житомирі по вул. Жуйка 3 та перебуває в іпотеці ПАТ "ВіЕйБі Банк". Майно описано, арештовано та 13.11.2018 виставлено на реалізацію. Станом на 12.07.2019 не реалізовано.

12.07.2019 державним виконавцем у межах виконавчого провадження №16494238 винесено постанову про повернення виконавчого листа на підставі п.3 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Пунктом 2 такої постанови вирішено вивести в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

16.07.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №59547305, з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №16494238 виданої 03.11.2014 в сумі 35 203,22 грн.

Під час проведення виконавчих дій державному виконавцю стало відомо, що боржник працевлаштований та отримує дохід (працює) у КП "Лікарня №1" Житомирської міської ради.

У зв`язку із невиконанням рішення у добровільному порядку, державним виконавцем 23.02.2022 у межах ВП №59547305 прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Пунктом 2 постанови визначено, здійснювати відрахування із доходів боржника відповідно до чинного законодавства у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 35 503,22 грн.

Не погоджуючись із прийнятою боржник звернувся до суду, з метою її оскарження в адміністративному порядку.

ОСОБА_1 вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню, так як у провадженні приватного виконавця Волкової Є.О., перебуває на виконанні повторно надісланий виконавчий лист №2-1940, виданий 10.11.2009 Корольовським районним судом м. Житомира щодо стягнення з нього на користь ПАТ "ВіЕйВі Банк" заборгованості в сумі 352 032,25 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ далі - Закон № 1404-VІІІ).

Відповідності до ст. 1 Закону №1404-VIII, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

В силу вимог ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону 1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 8 статті 27 Закону 1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 4 статті 42 Закону 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Статтею 45 Закону 1404-VIII визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За приписами частин 1-5 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII ) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідності до ч. 7 ст. 31 Закону №1403-VIII, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання приписів статті 31 цього Закону 1404-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 19 цього Порядку визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому провадженні №16494238 державним виконавцем фактичного виконання судового рішення досягнуто не було, а виконавчий документ - повернутий стягувачу, на підставі п.3 ст.37 Закону №1404-VIII, про що свідчить постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.07.2019.

У подальшому виконавчий лист №2-1940/09, виданий Корольовським районним судом м.Житомира, 10.11.2009 стягувачем пред`явлений до виконання приватному виконавцю Волковій Євгенії Олегівни, яка постановою від 05.02.2020 відкрила виконавче провадження. На даний час приватний виконавець фактично здійснює його виконання та, відповідно у період з 29.10.2019 по 11.09.2023 стягнула з боржника 35 447,54 грн, про що свідчить довідка приватного виконавця №53609 від 11.09.2023 наявна в матеріалах справи.

З огляду на наведене винесення оскаржуваної постанови призвело до необхідності подвійної сплати боржником державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

З приводу розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документу, висловив правову позицію Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22.

За висновками Верховного Суду, Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення із боржників виконавчого збору та основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця. Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення беззаперечно тягне за собою додаткові витрати. Вказана обставина може розглядатися як накладання непропорційного та надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване ст.41 Конституції України і ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

З-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

При цьому, Верховний Суд наголосив, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Розв`язуючи це питання, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Водночас, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Отже, Верховний Суд у зазначеній вище постанові дійшов висновку, що для розв`язання проблеми подвійної сплати боржником державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII.

Застосування частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин дає підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

Застосування аналогії закону дозволяє також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що оскільки приватним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-1940/09, виданим 10.11.2019 Корольовським районним судом м. Житомира, та у межах виконавчого провадження №60443633 стягнуто з позивача 35 447,54 грн, тому підстави для подальшого стягнення з позивача суми виконавчого збору, який стягнутий в межах виконання цього ж виконавчого документа, відсутні.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Відповідно до частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом, в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул.Леха Качинського, 12-А, м.Житомир, 10014, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна (бульвар Новий, 5, офіс 2.8, м.Житомир, 10014), про визнання протиправною та скасування постанови, задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 23.02.2022 про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №59547305.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп за рахунок бюджетних асигнувань Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 10 червня 2024 р.