Справа № 340/29/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 340/29/24 пров. № А/857/9349/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2024 року у справі за його позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Волоско І.Р.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 04 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невиконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2022 року у справі № 461/312/12 у частині конфіскації автомобіля марки "Mersedes-benz SLK350", реєстраційний номер НОМЕР_1 та невиключення позивача з Єдиного реєстру боржників;

зобов`язати відповідача виконати зазначену постану суду та виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників як боржника у виконавчому провадженні №72268150.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2024 року у справі №340/29/24 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що проведення виконавчих дій щодо розпорядження майном, спрямованих на повне виконання рішення суду щодо конфіскації, є виключною компетенцією державного виконавця. Тому суд не має права зобов`язати державного виконавця вчинити ті дії, які він прямо зобов`язаний вчинити згідно із законом.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , який просив таке скасувати та ухвалити нове про зобов`язання відповідача виключити відомості щодо нього за виконавчими провадженнями №69788940 та №72268150 з Єдиного реєстру боржників.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що автомобіль марки "Mersedes-benz SLK350", реєстраційний номер НОМЕР_1 , у нього конфіскований та переданий на зберігання ФОП ОСОБА_2 . Позивач не має правових підстав розпорядитися вказаним майном, у тому числі здійснити його відчуження, а вчинення дій щодо його конфіскації на виконання рішення суду з подальшим виключенням позивача з Єдиного реєстру боржників є лише обов`язком органу виконавчої служби, який не був здійснений з причин відсутності оцінки та подальшої реалізації конфіскованого майна.

Таким чином, у позивача відсутні зобов`язання щодо вчинення дій, спрямованих на виконання постанови у цій частині, і подальше її виконання не залежить від його волі.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином Французької Республіки та має посвідку на постійне проживання в Україні ІН НОМЕР_2 .

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2022 року у справі №461/312/22 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 481 Митного кодексу України, і на нього було накладене стягнення у виді конфіскації автомобіля марки "Mersedes-benz SLK350", реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації Румунія), VIN № НОМЕР_3 .

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27 липня 2023 року відкрито виконавче провадження №72268150 з виконання вказаного судового рішення.

У листопаді 2023 року при перетині державного кордону України зазначений автомобіль був вилучений у ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 20 листопада 2023 року описано та накладено арешт на автомобіль марки "Mersedes-benz SLK350", реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації Румунія), VIN № НОМЕР_3 . Окрім того, відповідальним зберігачем автомобіля призначено ФОП ОСОБА_3

11 грудня 2023 року державним виконавцем з метою визначення вартості описаного майна для його подальшої реалізації винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

На звернення позивача від 11 грудня 2023 року до відповідача про виключення його з Єдиного реєстру боржників за вказаним виконавчим провадженням йому було відмовлено з огляду на те, що здійснюється розпорядження вказаним конфіскованим майном і підстави для закінчення виконавчого провадження №72268150 відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з частиною1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини1 статті 1 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

Приписами статті 9 Закону №1404-VIII визначено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна (частина перша).

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення (частина друга).

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (частина п`ята).

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (частина дев`ята).

Аналогічні норми передбачені Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5 (далі - Положення № 2432/5), відповідно до пункту другого розділу І якого, Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Так, згідно з пунктами шостим, сьомим розділу ХІ Положення №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України Про виконавче провадження; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України Про виконавче провадження; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.

Аналізуючи наведені приписи Закону №1404-VІІІ та Положення №2432/5 слід дійти висновку про те, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Водночас, за встановлених обставин справи, що розглядається, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників має бути наслідком фактичного виконання рішення суду в частині конфіскації автомобіля марки "Mersedes-benz SLK350", реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації Румунія), VIN № НОМЕР_3 , за яким видано виконавчий лист.

Разом із тим, мета ведення Єдиного реєстру боржників полягає саме в оприлюдненні в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Таким чином, у разі відсутності у особи невиконаних майнових зобов`язань та необхідності збереження її майна з метою виконання зобов`язання за рішенням суду така особа не повинна перебувати в Єдиному реєстрі боржників з огляду на мету його ведення.

Як встановлено апеляційним судом, позивач внесений до Єдиного реєстру боржників з огляду на відкриття Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Галицьким районним судом м. Львова 13 липня 2022 року у справі №461/312/22, про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 481 Митного кодексу України та накладення на нього стягнення у виді конфіскації автомобіля марки "Mersedes-benz SLK350", реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації Румунія), VIN № НОМЕР_3 .

Відповідно до частини другої статті 15 Закону №1404-VIII боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Так, обов`язок щодо виконання постанови суду в частині конфіскації автомобіля марки "Mersedes-benz SLK350", реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації Румунія), VIN № НОМЕР_3 виконавчим документом покладений на ОСОБА_1 , як боржника.

Проте, апеляційний суд зазначає, що в силу вимог частини першої статті 62 Закону №1404-VIII виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, відповідні дії на виконання рішення суду щодо конфіскації майна повинен вчинити виключно орган державної виконавчої служби.

При цьому у позивача відсутні жодні зобов`язання щодо вчинення дій, спрямованих на виконання рішення в частині конфіскації майна і безпосереднє виконання рішення в цій частині не залежить від його волі, оскільки він не має правових підстав розпорядитися конфіскованим майном, що вилучене в нього в межах виконання постанови суду у справі №461/312/22, оскільки на даний час триває процедура розпорядження конфіскованим майном.

Таким чином, у позивача відсутні зобов`язання щодо вчинення дій, спрямованих на виконання постанови суду в частині конфіскації майна і подальше його виконання не залежать від волі позивача.

Попри це, відсутність обов`язку позивача у виконанні постанови суду зумовлює наявність відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.

При вирішені цього спору апеляційний суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Оскільки у ОСОБА_1 після вилучення у нього вказаного автомобіля відсутні зобов`язання щодо вчинення дій, спрямованих на виконання постанови суду в частині конфіскації майна, а такі зобов`язання покладені виключно на орган державної виконавчої служби, то позивач не може бути боржником у контексті частини другої статті 15 Закону 1404-VIII.

При цьому законність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 липня2023 року №72268150, у якій ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, суд під сумнів не ставить та враховує, що інших зобов`язань за постановою суду у справі 461/312/22 позивач не має.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що наявність інформації щодо позивача в Єдиному реєстрі боржників при відсутності положень законодавства, що передбачають можливість її виключення у зв`язку з тривалим невиконанням органом державної виконавчої служби постанови суду в частині конфіскації майна, не є пропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті.

Таким чином, виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, враховуючи відсутність у позивача реального обов`язку з виконання постанови суду при наявності такого обов`язку виключно у органу державної виконавчої служби, права позивача не повинні обмежуватись шляхом наявності відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.

Як наслідок, відомості щодо позивача мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників.

При цьому можливість виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення прямо передбачена пунктом 23 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, та беручи до уваги зібрані та досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є прийняття судом рішення про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача виключити позивача з Єдиного реєстру боржників.

Наведені обставини дають підстави суду апеляційної інстанції не погодитись з висновком суду першої інстанції, як таким, що повністю спростовується доводами апеляційної скарги і встановленими обставинами справи.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково у відповідності до його апеляційних вимог.

Виходячи із того, що ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просив віднести судові витрати по справі на його користь, за наслідками апеляційного перегляду розподіл судових витрат судом не проводиться.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 287, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 березня 2024 року у справі № 340/29/24 та позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні № 72268150.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 10 червня 2024 року.