Справа № 260/3318/24
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2024 року м. Ужгород№ 260/3318/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яким просить суд: "1. Позов військовослужбовця ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю; 2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови задовольнити рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 року № 2232-ХІІ; 3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 року № 2232-ХІІ у зв`язку із загибеллю матері ОСОБА_2 під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану; 4. Стягнути з Відповідача понесені Позивачем судові витрати в загальній сумі 11211,30 грн., які складаються із судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.".

14 травня 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України. Вказує, що в місті Донецьк від збройної агресії російської федерації, внаслідок обстрілу загинула мати позивача - ОСОБА_2 . У зв`язку із смертю матері позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту "г" абзацу 14 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі по тексту Закон України № 2232-XII). Відповідачем було надано письмову відмову у задоволенні поданого рапорту, у зв`язку із відсутністю достатніх підстав, передбачених законодавством, для звільнення, а саме відомостей про те, що смерть ОСОБА_2 , пов`язана із здійсненням нею заходів із забезпечення безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України. Таку відмову позивач вважає неправомірною.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Зазначив про відсутність документів, що підтверджують підстави для звільнення з військової служби позивача на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Водночас вказано, що враховуючи відсутність факту загибелі або пропажі безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, близьких родичів позивача, відповідачем прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у погодженні рапорту позивача про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно зі статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

28 лютого 2024 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за статтею 26 частиною 4 пунктом 2 підпункту "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, через загибель внаслідок збройної агресії російської федерації в місті Донецьк, 15 грудня 2022 року своєї матері ОСОБА_2 . До рапорту ним було подано: свідоцтво про народження ОСОБА_1 , свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , рішення суду у справі про визнання ОСОБА_4 померлою, лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.а.с. 17-21).

За результатом розгляду рапорту, командиром військової частини НОМЕР_1 , листом від 06 березня 2024 року за № 249/22 надано письмові відмову у задоволенні поданого рапорту, із зазначенням, що у поданому рапорті та доданих документах не міститься достатніх підстав, передбачених законодавством, для звільнення солдата ОСОБА_5 з військової служби під час дії воєнного стану. В рапорті відсутні відомості про те, що смерть ОСОБА_2 , пов`язана із здійсненням нею заходів із забезпечення безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України (а.с. 16).

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Закон України № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до статті 1 частин 1, 2 Закону України № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до статті 2 частини 1 Закону України № 2232-XII військова служба - є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 2 частиною 6 Закону України № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначалось судом, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військової частини НОМЕР_1 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходження військової служби та подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними, через загибель внаслідок збройної агресії російської федерації в місті Донецьк, 15 грудня 2022 року своєї матері ОСОБА_2 .

В даному аспекті суд зазначає наступне.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України № 2232-XII.

Відповідно до статті 26 частини 4 пункту 2 підпунктом "г" Закону України № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Як вже зазначалося вище, позивач до рапорту про звільнення з військової служби надав копії паспорта серії НОМЕР_4 , свідоцтва про народження НОМЕР_5 , свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 та рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.08.2023 по справі № 303/7119/23 (а.с.а.с.17-21).

Наполягаючи на факті загибелі своєї матері під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, позивач вказує на те, що дана обставина підтверджена лікарським свідоцтвом про смерть № 10075 від 16 грудня 2022 року та рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від по справі № 303/7119/23.

За результатами опрацювання наданих до рапорту позивача документів, військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що до рапорту не додано докази того, що смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пов`язана зі здійсненням нею заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, або із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України (а.с. 18).

Так, згідно із статтею 101 пунктом 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

З аналізу зазначених норм, а також норми на яку посилається позивач як на підставу свого звільнення з військової служби, судом виснується, що зазначена у статті 26 частини 4 пункту 2 підпунктом "г" Закону України № 2232-XII особа (у спірному випадку мати позивача) повинна була приймати безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану та у результаті безпосередньої участі загинула.

Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740.

Позивачем не надано суду доказів, які би свідчили про те, що мати позивача, зокрема, загинула під час здійснення нею заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану та у результаті безпосередньої участі загинула.

Також позивачем не надано наявності у нього статусу члена сім`ї загиблої Захисниці України.

Долучені позивачем до позовної заяви лікарське свідоцтво про смерть № 10075 від 16 грудня 2022 року та рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 серпня 2023 року, що ухвалене у справі № 303/7119/23 не підтверджують факт здійснення ОСОБА_2 заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час яких вона загинула, а констатують виключно факт загибелі ОСОБА_2 в результаті вогнепального осколкового поранення внаслідок бойових дій.

При цьому поняття "загибель під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії" та "загибель внаслідок бойових дій" не є змістовно тотожними, оскільки перше поняття включає у себе настання загибелі саме під час здійснення загиблою особою заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а не можливого знаходження в зоні таких дій та ставши жертвою бойових дій.

З огляду на зазначене, у позивача відсутні підстави для звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації за статті 26 частини 4 пункту 2 підпунктом "г" Закону України № 2232-XII.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко