Справа № 572/1667/24
Суддя: Довгий І.І.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/1667/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області -

в складі головуючого судді Довгого І.І.,

за участю секретаря судових засідань Мигаль Н.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною і скасування постанови інспектора 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області серія ЕНА № 1843858 від 07.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Сарненського районного суду з позовом до Головного Управління національної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, яким просить визнання протиправною та скасування постанову інспектора 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Яцути Вадима Володимировича серія ЕНА № 1843858 від 07.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень за скоєння адміністративного проступку, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 квітня 2024 року інспектором 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Яцута Вадим Володимирович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕНА №1843858, притягнувши позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП і наклавши адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень за те, що в м. Сарни по вул. Старицького, 14 ОСОБА_1 07.04.2024 року о 00:43:01 керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування на підставі постанови Сарненського районного суду Рівненської області справа №572/619/24. Позивач вважає, постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що порушення Правил дорожнього руху було зумовлено крайньою необхідністю, оскільки позивач був єдиний, хто ввечері 06 квітня 2024 року не вживав спиртних напоїв, а тому ніхто інший не міг керувати транспортним засобом. ОСОБА_1 для запобігання більшої шкоди сів за кермо та розвозив своїх нетверезих друзів по домівках. З огляду на викладене позивач вважав порушення ним Правил дорожнього руху було зумовлено крайньою необхідністю, а тому його дії не можуть кваліфікуватися як вчинення адміністративного проступку, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції подав відзив на адміністративний позов, в якому пояснив, що позивач ОСОБА_1 07.04.2024 року вчинив правопорушення передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, порушив вимоги п.2.1.а ПДР України, ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», зокрема рухаючись по вул. Старицького, 16 в м. Сарни Рівненської області транспортним засобом «OPEL ASTRA», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами на один рік на підставі постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 05.03.2024 року. Дії позивача представник не вважає крайньою необхідністю так, як ОСОБА_1 мав інші шляхи уникнення адміністративного правопорушення, а саме скористатися допомогою у знайомих, які не перебувають в стані алкогольного сп`яніння та мають право керувати транспортними засобами відповідної категорії, або ж скористатися послугами таксі. Представник відповідача вважає, що поліцейський виявив порушення ПДР, на яке належним чином відреагував, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений.

Представник відповідача відповідно до поданого відзиву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із змісту ст. 5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про національну поліції» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі правопорушення, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Як визначено КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені, зокрема ст. 126 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію).

Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Таким чином, з урахуванням вище приведених норм права вбачається, що відповідач як працівник підрозділу Національної поліції, що забезпечує безпеку дорожнього руху, уповноважений зупиняти транспортний засіб, складати протокол та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» регламентовано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п. 2.4 а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 2.1 а ПДР України регламентовано, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі серед іншого посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Статтею 16 ЗУ «Про дорожній рух» встановлює обов`язок водія серед іншого мати при собі посвідчення водія (абзац 2 ч. 2), а також виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, зокрема у випадку подання сигналу про зупинку т/з зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху (пункт а), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії (пункт б) тощо.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2024 року ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Керування 07.04.2024 року транспортним засобом «OPEL ASTRA», що має номерний знак НОМЕР_1 позивачем не заперечується, як власне і факт керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування.

Відповідно до положень ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У чинному законодавстві, інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Однак, твердження позивача про наявність в його діях ознак крайньої необхідності, суд відхиляє, так як за спірних обставин небезпека могла бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам (викликом служби таксі).

З огляду на вказане, інкриміноване позивачу діяння, зокрема керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи.

Відтак, поліцейський, постановляючи оскаржувану постанову, діяв правомірно, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з дотриманням вимог, регламентованих главою 22 КУпАП, тобто процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення була дотримана інспектором.

Згідно із приписами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає серед іншого рішення про скасування постанови і закриття справи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, залишивши оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ст ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суддя

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною і скасування постанови інспектора 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області серія ЕНА № 1843858 від 07.04.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Сарненський районний суд протягом десяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складене 06 червня 2024 року.

Суддя: