Справа № 500/181/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/181/24 пров. № А/857/6911/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 500/181/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 22.02.2024,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Каверіна Сергія Миколайовича (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі також ВЧ1498, відповідач), в якому просила суд:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 15 календарних років військової служби на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 500/1831/23 без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів,

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 15 календарних років військової служби на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 500/1831/23.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 02.03.2023 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), проте відповідачем проведено неповний остаточний розрахунку при звільненні. В подальшому на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 500/1831/23, Окрема комендатура охорони і забезпечення (військова частина НОМЕР_1 ) здійснювала донарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 15 календарних років у сумі 175 685,25 грн, з яких відраховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 31 623,55 грн та військовий збір у розмірі 2 635,28 грн (фактично виплачено 141 428,62 грн).

З посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, якою затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (далі Порядок №44), постанову Кабінет Міністрів України від 31.05.2017 № 375 «Про внесення змін до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», пункт 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (ПК України), постанову Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 825/761/17 зазначає, що має право на виплату грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, яка мала бути виплачена позивачці одночасно з виплатою їй грошової допомоги при звільненні.

Оскільки відповідач не виплатив таку компенсацію, то ОСОБА_1 звернулася до суду з метою отриманої суми грошового забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при проведенні доплати грошової допомоги при звільненні.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 15 календарних років військової служби на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 500/1831/23 без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 15 календарних років військової служби на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 500/1831/23.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга. Доводи апеляційної скарги апелянт обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції норми матеріального права, що привело до порушення в свою чергу норми процесуального права. Зазначає, що позивач була звільнена з військової служби наказом Голови Державної прикордонної служби України від 21.02.2023 року Nє232-ос та виключена із списків особового складу та всіх видів забезпечення наказом Голови Державної прикордонної служби України від 02.03.2023 року Nє284-ос.

На думку апелянта позивач не надала суду доказів, які підтвердили б проходження військової служи, а тому у відповідача відсутні підстави повної компенсації втрат доходів за рішеннями по справі №500/1831/23.

Апелянт вваажає, що позивачу було сплачено грошові кошти саме на виконання рішення суду, а не виплата грошового забезпечення, тому ця виплата не є грошовим забезпеченням та не пов?язана з виконанням обов?язків несення служби, а має характер разової виплати, здійсненої на підставі рішення суду, відтак на неї не поширюються положення п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України, а також положення Порядку № 44 щодо компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, та ці норми щодо відшкодування утриманих сум податку з грошового забезпечення до виниклих правовідносин не застосовуються.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Наказом голови Державної прикордонної служби України від 21.02.2023 № 232-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини підполковника ОСОБА_1 (а.с.4 зворот).

Згідно з наказом Державної прикордонної служби України від 02.03.2023 № 284-ОС позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6 зворот).

Під час проходження військової служби та звільнення ОСОБА_1 перебувала на усіх видах забезпечення в Окремій комендатурі охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ).

При цьому на дату виключення позивача зі списків особового складу частини відповідачем не виплачено ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі №500/1831/23, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112349418).

14.11.2023 відповідачем на виконання вищевказаного рішення суду нараховано ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 175 685,25 грн, з якого відраховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 31 623,55 грн та військовий збір у розмірі 2 635,28 грн, до виплати належало 141 426,62 грн, що підтверджується витягом з розрахунково-платіжної відомості за 14.11.2023 (а.с.6).

Позивач вважає, що при виплаті одноразової грошової допомоги відповідач мав би нарахувати та виплатити їй грошову компенсацію у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, обчисленого з цієї допомоги, що підлягала виплаті про звільненні зі служби, а відтак звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, спрямовуються, виключно, на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Втрата позивачем статусу військовослужбовця на час виплати йому заборгованості, не звільняє відповідача від обов`язку компенсувати позивачу суму податку на доходи фізичних осіб, оскільки, саме бездіяльність відповідача призвела до виплати позивачеві такої компенсації вже після звільнення з військової служби та, як наслідок, після втрати статусу військовослужбовця.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 779) затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі Порядок № 44).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі Порядок № 44 грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (п. 3).

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (п. 5).

Вказані положення кореспондуються з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (далі ПК України), де зазначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що військовослужбовець, звільнений з військової служби має право на виплату грошової компенсації за утриманий податок з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення в період проходження ним військової служби.

на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі від 21.07.2023 у справі №500/1831/ НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нараховано та виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 175 685,25 грн, з якої відраховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 31 623,55 грн (а.с.6).

Відтак, несвоєчасна виплата всіх складових грошового забезпечення позивача, що підтверджується рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 500/1831/23, сталося з вини відповідача, а тому суд вважає, що позивач не може бути позбавлений права на компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб.

Вказана позиція узгоджена з постановою Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі № 812/1048/17, де також зазначено, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України (пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України).

Ставка військового збору становить 1,5% від об`єкта оподаткування (пп. 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).

Таким чином, податковий агент зобов`язаний утримати військовий збір із сум доходів у вигляді компенсації в тому податковому періоді, в якому відбувається таке нарахування (виплата).

З наведених приписів законодавства випливає, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у відповідача обов`язку з виплати позивачу грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні. Дії відповідача щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 15 календарних років військової служби на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 500/1831/23 без рівноцінної та повної компенсації витрат доходів слід визнати протиправними.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що та обставина, що станом на день розрахунку позивач вже не була військовослужбовцем, жодним чином не впливає на її право отримати цю компенсацію, оскільки, відповідач здійснював остаточний розрахунок, який він зі своєї вини своєчасно не зробив.

Таким чином, посилання на відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку з тим, що на час виплати грошового забезпечення останння вже втратила статус військовослужбовця, є необґрунтованими, оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошового забезпечення при звільненні в повному розмірі, суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, мали бути виплачені позивачу одночасно з виплатою їй грошового забезпечення за наявності у позивача статусу військовослужбовця.

Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 та 25.06.2020 (справи №№812/1048/17 та 825/761/17 відповідно), від 29.07.2020 у справі №814/142/17.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 500/181/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 10.06.24