Справа № 160/6877/24
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2024 рокуСправа №160/6877/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, у якій позивач просить:
- визнати незаконною бездіяльність Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в частині ненадання доступу до публічної інформації ОСОБА_1 згідно із запитом від 07.03.2024 про надання інформації щодо того, яким чином Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області здійснюється вимірювання рівня шуму та захист населення від перевищення максимально допустимих рівнів шумів;
- зобов`язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів області надати доступ до публічної інформації ОСОБА_1 згідно із запитом від 07.03.2024 про надання інформації щодо того, яким чином Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області здійснюється вимірювання рівня шуму та захист населення від перевищення максимально допустимих рівнів шумів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернувся до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів із запитом від 07.03.2024 про надання інформації щодо того, яким чином Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області здійснюється вимірювання рівня шуму та захист населення від перевищення максимально допустимих рівнів шумів. Листом від 14.03.2024 за вих. № В-82/ВХ/85-ЗПІ відповідач надав відповідь на запит, яка не містила запитуваної інформації та обґрунтованої відмови у її наданні. У листі зазначено, що порушені у запиті питання не стосуються публічної інформації. Позивач вважає, що відповідачем порушено його право на отримання належної відповіді на його звернення.
Ухвалою суду від 20.03.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
21.03.2024 у встановлений строк надійшла заява позивача про усунення недоліків з доданими до неї документами.
Ухвалою від 26.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву.
12.04.2024 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що на звернення ОСОБА_1 від 07.03.2024 надано відповідь листом Держпродспоживслужби від 14.03.2024 за вих. № В-82/ВХ/85-ЗПІ, яка стосується суті порушеного ним питання. Позивача було повідомлено, зокрема, що у сфері управління Держпродспоживслужби лабораторії, які спроможні в повному обсязі здійснювати лабораторні та інструментальні дослідження у сфері санітарно-епідеміологічного благополуччя відсутні. З метою виконання покладених на Держпродспоживслужбу функцій із забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя населення Головним управлінням здійснюється підготовка до проведення закупівель послуг з лабораторних досліджень води питної, визначення еквівалентного та максимального рівнів шуму, мікробіологічних досліджень з об`єктів навколишнього середовища на патогенну флору на об`єктах Дніпропетровської області. Крім того, запропоновано звернутися для вирішення питання щодо вимірювання рівнів шуму до лабораторії, акредитованої на відповідні дослідження, або до Головного управління після проведення тендерних процедур. Відповідач зауважує, що запитувана у зверненні позивача від 07.03.2024 інформація не є публічною у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації». Така інформація не є і не має бути відповідно до чинного законодавства відображена чи задокументована будь-якими засобами, потребує створення нової, зокрема, шляхом здійснення аналітичної роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів зі зверненням від 07.03.2024, у якому, посилаючись на ст.ст. 1, 13, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив надати інформацію щодо того, яким чином Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області здійснюється вимірювання рівня шуму та захист населення від перевищення максимально допустимих рівнів шумів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 (далі Закон № 2939-VI) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Відповідно до визначення, наведеного у ч. 1 ст. 1 цього Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI).
Частиною четвертою статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Відповідно до частин першої, третьої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Частиною першою статті 20 цього Закону передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно з ч. 1 ст. 22 цього Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі (ч. 5 ст. 22 Закону № 2939-VI).
Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду (ч. 1 ст. 23 Закону № 2939-VI).

Запитувач має право оскаржити, зокрема, відмову в задоволенні запиту на інформацію (п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону № 2939-VI).

Згідно з пунктом 6 частини першої ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 9901/925/18 дійшла висновку, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє. Тобто розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

У постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 420/27593/21 зазначено, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Також Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 420/16094/21 зазначив, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовий, зафіксований на певному матеріальному носієві продукт, отриманий або створений суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти. Законодавством визначено виключний перелік підстав, за наявності яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту та передбачено обов`язкові реквізити такої відмови, зокрема, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив відповідач у листі від 14.03.2024 за вих. № В-82/ВХ/85-ЗПІ та у відзиві, зазначені у зверненні позивача від 07.03.2024 питання не належать до публічної інформації. У сфері управління Держпродспоживслужби лабораторії, які спроможні в повному обсязі здійснювати лабораторні та інструментальні дослідження у сфері санітарно-епідемічного благополуччя відстутні. З метою виконання покладених на Держпродспоживслужбу функцій із забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя населення Головним управлінням здійснюється підготовка до проведення закупівель послуг, зокрема, з визначення еквівалентного та максимального рівнів шуму на об`єктах Дніпропетровської області. Також запропоновано позивачу, для вирішення його питання щодо вимірювання рівня шуму звернутися до лабораторії, яка акредитована на відповідні дослідження, або до Головного управління після проведення тендерних процедур.

Отже, у листі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 14.03.2024 за вих. № В-82/ВХ/85-ЗПІ зазначено мотивовану підставу відмови у наданні інформації на звернення ОСОБА_1 від 07.03.2024, та лист містить інформацію щодо порушеного у зверненні позивача питання.

Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували обставини, наведені відповідачем в обґрунтування підстав для ненадання запитуваної позивачем інформації. Відповідь на звернення позивача надано відповідачем у строк, встановлений Законом № 2939-VI.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду справи доведено правомірність оскаржуваної відмови у наданні інформації на звернення ОСОБА_1 від 07.03.2024. Судом не встановлено протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах.

Крім того, суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли з питань реалізації норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення його прав, визначених Законом України «Про звернення громадян».

З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, із врахуванням правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог питання про розподіл понесених позивачем судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце проживання, зазначене позивачем: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, .

Повний текст рішення складено 12.06.2024.

Суддя В.В. Рянська