Справа № 160/26339/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/26339/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 ( суддя першої інстанції Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі №160/26339/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просив визнати противоправним та скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській від 29.08.2023 №7009 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути питання відносно оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 29.08.2023 №7009 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання є протиправним, адже останнє взагалі не містить причин такої відмови. Крім того, спірне рішення не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача та членів його сім`ї як відмова в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, так і відмова в наданні дозволу на імміграцію має наслідком повної зміни способу життя родини.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, та вважаючи його протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Аргументи, наведені скаржником в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Турецької Республіки, що підтверджується змістом копії його паспорту.

17.12.2021 позивачеві була видана посвідка на тимчасове проживання в Україні за № НОМЕР_1 з підстави 04/14 (воз`єднання з сім`єю - внаслідок укладення шлюбу із громадянкою України ОСОБА_2 згідно свідоцтва про шлюб - НОМЕР_2 від 23.01.2021) із терміном його дії до 16.12.2022, що підтверджується змістом копії наведеної посвідки та матеріалами справи.

Відповідно до копії довідки від 07.02.2022 №44 про реєстрацію місця проживання, громадянин Туреччини - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13.04.2021.

28.11.2022 позивач звернувся до ГУ ДМС в Дніпропетровській області із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні у зв`язку із закінченням строку її дії, до якої були додані, зокрема, і копія паспорту громадянки України ОСОБА_3 та копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 06.10.2022, що підтверджується копією відповідної заяви, копією паспорту та копією наведеного свідоцтва про шлюб.

Під час розгляду вищенаведеної заяви позивача та перевірки поданих документів, відповідачем було з`ясовано, що шлюб позивача за свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 23.01.2021 (що був підставою для надання посвідки № НОМЕР_1 ) був розірваний 09.08.2022 згідно даних витягів з Державних реєстрів цивільного стану про шлюб та про розірвання шлюбу від 30.11.2022.

Також, на запит відповідача, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за №8010.6.2/64750-22 від 07.12.2022 було повідомлено, що 06.12.2022 було прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача № НОМЕР_1 відповідно до підпункту 6-1 пункту 63 Порядку №322, що підтверджується змістом наведеної відповіді.

Враховуючи вищезазначені обставини, 07.12.2022 ГУ ДМС в Дніпропетровській області було прийнято рішення за №7009 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачеві на підставі підпункту 11 пункту 61 Порядку №322.

Не погодившись з означеним рішенням позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №160/3923/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №7009 від 07.12.2022р., зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №7009 від 07.12.2022р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В.Липинського, буд.7; ) повторно розглянути заяву позивача від 28.11.2022р. щодо оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) з прийняттям рішення з дотриманням вимог пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та зниження посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 та з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.

29.08.2023 відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 28.11.2022 та прийнято рішення №7009 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачеві на підставі підпунктів 2, 11 пункту 61 Порядку №322.

Вказане рішення №7009 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 29.08.2023 є предметом даного спору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час перебування в Україні не порушував громадський порядок, а також після сплину строку дії посвідки на тимчасове проживання вчиняв дії щодо легалізації свого положення в Україні шляхом звернення до компетентних органів міграційної служби України щодо продовження строку перебування Україні, що не відбулось через незалежні від нього обставини, які пов`язані із введенням воєнного стану в Україні та зупиненням постановою Кабінету Міністрів України №165 від 28 лютого 2022 року строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру. Судом враховано укладення позивачем 20 грудня 2013 року шлюбу з громадянкою України, що свідчить про те, що він не позбавлений можливості звернутися до відповідного підрозділу ДМС із заявою на продовження посвідки на тимчасове проживання з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» № 1232 від 01 листопада 2022 року, та ці обставини є підставою для цілей застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як такі відносини складають «сімейне життя».

Оцінюючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 14 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (Закон №3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з ч. 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється для іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання. Строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному ч. 14 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» становить один рік.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 затверджений Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (Порядок №322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до п. 7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Згідно із п. 19 Порядку №322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Пункт 21 Порядку №322 передбачає, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку. Відповідно до положень пунктів 53-59 Порядку №322 видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення, обміну.

Відповідно до змісту п. 61 Порядку №322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до матеріалів справи підставою для прийняття спірного рішення стала інформація, що шлюб позивача за свідоцтвом серії № НОМЕР_5 від 23.01.2021 (що був підставою для надання посвідки НОМЕР_1) був розірваний 09.08.2022 року згідно даних витягів з Державних реєстрів цивільного стану про шлюб та про розірвання шлюбу від 30.11.2022 року.

Також, на запит відповідача, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за №8010.6.2/64750-22 від 07.12.2022 було повідомлено, що 06.12.2022 було прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача № НОМЕР_1 відповідно до підпункту 6-1 пункту 63 Порядку №322.

Частиною шістнадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування. Для продовження строку перебування в Україні подаються такі документи, зокрема, заява іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Порядок продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (Порядок № 150) визначає процедуру продовження строку перебування та тимчасового проживання іноземців та осіб без громадянства на території України або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 150, для продовження строку перебування в Україні разом із заявою подаються такі документи:

1) документи, що підтверджують наявність підстав для подальшого перебування на

території України;

2) дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи - у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства;

3) паспорт (паспортний документ) приймаючої сторони (фізичної особи) або представника приймаючої сторони (юридичної особи);

4) документи, що підтверджують наявність достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

За обставин справи, підставою для продовження строку перебування в Україні позивачем зазначено факт одруження з громадянкою України, тобто з метою воз`єднання сім`ї.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до територіального органу міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України від 28.11.2022 року.

За результатами розгляду вищевказаної заяви відповідачем, з посиланням на приписи підпункту 2,11 пункту 61 Порядку № 322, прийнято Рішення ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 29.08.2023 року № 7009, яким відмовлено позивачу в продовженні строку перебування в Україні.

Водночас, підпункт 4 пункту 25 Порядку № 150 передбачає, що у продовженні строку перебування в Україні відмовляється в разі коли дані, отримані з відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів державних органів, не підтверджують подану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 150 разі необхідності одержання відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть такі відомості одернуються в установленому законодавством порядку.

В той же час, судом першої інстанції було встановлено, що документ, який дає підстави позивачу на звернення за продовженням строку перебування в Україні є свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 від 06.10.2022 року, що засвідчує реєстрацію шлюбу між позивачем та громадянкою України ОСОБА_3 , який укладено вже після розірвання шлюбу від 23.01.2021 року.

Вказану обставину відповідачем визнано як таку, що свідчить про відсутність підстав для продовження посвідки на тимчасове проживання, яка надавалась з метою забезпечення возєднання сім`ї за іншим шлюбом, з іншою особою.

При цьому копією свідоцтва про шлюб від 06.10.2022 року серія НОМЕР_6 підтверджено саме факт реєстрації шлюбу позивача з громадянкою України ОСОБА_3 , який позивач зазначив у заяві-анкеті про отримання посвідки на тимчасове проживання.

Доводи відповідача щодо наявності підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання позивача № НОМЕР_1 на підставі рішення від 06.12.2022 року прийнятого ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відповідно до підпункту 6-1 пункту 63 Порядку №322 відхиляє, оскільки позивачем були подані правдиві відомості, крім того, подібні обставини існували і під час отримання попередньої посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_7 , дата видачі 26.03.2019 року з терміном дії до 13.12.2021 року, з огляду на те, що шлюб позивачем був зареєстрований 05.11.1994 року, а розірваний за рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.02.2018 року і це стало перепоною для відповідача видати посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 (яка є спірною), дата видачі 17.12.2021 року з терміном дії до 16.12.2022 року, отже рішення на яке посилається відповідач, не може породжувати правових наслідків.

Вказане рішення та дії працівників міграційної служби жодним чином не повинні бути направлені на обмеження прав іноземця і тим більше не повинні бути направлені на розірвання сімейних зв`язків.

Колегія суддів враховує, що у відповідності до ст. 2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень має бути прийнято, крім іншого, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Колегія суддів зазначає, що принцип «належного врядування» сприяє прийняттю суб`єктом владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень та потреба виправити помилку не повинна непропорційним чином втручатись в нове право, що набуте особою.

Підстави відмови у продовженні позивачу строку перебування в Україні усунуто шляхом з`ясування обставин, а відповідно відсутні дискреційні повноваження щодо прийняття іншого рішення, ніж продовження строку перебування на території України.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 в адміністративній справі №160/26339/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 27 травня 2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 31 травня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров