Справа № 554/2350/24
Суддя: Материнко М. О.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 10.06.2024Справа № 554/2350/24
Провадження № 2-а/554/53/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Материнко М.О.,

за участю секретаря Литвин А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капітана поліції Коваленко Максима Олександровича, про визнання незаконною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

До Октябрського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капітана поліції Коваленко Максима Олександровичапро визнання незаконною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, згідно вимог якої позивач просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 1531909 від 27.02.2024 р., про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 27.02.2024 року о 08 год 02 хв 00 сек рухаючись на Т/З Mersedes-benz, н.з. НОМЕР_1 , по вул. Сінній в напрямку 7 школи, була зупинена працівниками патрульної поліції.На вимогу Інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_2 надаладокументи на транспортний засіб для ознайомлення. Ознайомлюючись з документами на т/з, інспектор патрульної поліції повідомив причину зупинку- номерний знак спереду автомобіля відрізняється від номерного знаку ззаду транспортного засобу. На даний факт позивачем було зазначено, що мабуть одна буква відпала після початку руху т/з, оскільки цей автомобіль має 3Д номер, а букви на нього прикріплюються за допомогою клею. На вказане зауваження працівника патрульної поліції, позивач зазначила що може усунути цей недолік на місці, домалювавши одну букву, або пізніше приклеїти її на місце, де вона відпала, оскільки дуже поспішає, бо дитина запізнюється до школи.Проте співробітником патрульної поліції було проігноровано аргументи позивача про готовність усунути недоліки зовнішнього вигляду номерного знаку на місці зупинки та всупереч її проханнюсклавпостанову серії ЕНА № 1531909 від 27.02.2024 р. про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме - керування т/з з номерним знаком , який не належить цьому транспортному засобу

З постановою позивач категорично не згодна та вважає, що факт вчинення адміністративного правопорушення та її вина у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не доведена, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначає, що 27.02.2024 року перед початком руху нею було перевірено технічний стан транспортного засобу, відповідно задній номерний знак був в належному стані, жодних недоліків на ньому не було. Дану обставину може підтвердити свідок ОСОБА_3 , яка знаходилась в автомобілі із самого початку його руху цього дня і також бачила що жодних недоліків перед виїздом номерний знак не мав. Позивач зазначає, що вона як водій не в змозі контролювати цілісність номерного знаку під час руху та бачити, що ззаду відпала буква від номерного знаку, а також не може зупинятися через кожний кілометр та перевіряти його цілісність.

Крім того, позивач зазначаєщо на момент виникнення спірних правовідносин, нею не були порушені вимоги п.2.9.в) ПДР, а саме - керування водієм Т/З з номерним знаком, який не належить цьому транспортному засобу, оскільки Інспектор перевіривши реєстраційні документи на транспортний засіб, не висловив жодних припущень та підозр про те, що номерний знак ззаду т/з йому не належить. А навпаки самим же Інспектором в розмові було зазначено, що номерний знак спереду автомобіля відрізняється від номерного знаку ззаду транспортного засобу, а саме відсутня одна буква. Тобто Інспектором не заперечувався той факт, що н.з. спереду автомобіля відповідає н.з., зазначеному в реєстраційних документам на цей транспортний засіб, що вже дає можливість його ідентифікувати та встановити його належність.

Також позивач вважає притягнення її до адміністративноївідповідальності безпідставним танеобгрунтованим, оскільки інспектором було порушено процесуальний порядок розгляду справи встановлений КУпАП, адже жодного розгляду справи взагалі не було. Поліцейський обмежився лише формальним складанням постанови без дотриманням встановленої законом процедури, чим порушив вимоги ст.ст. 276,277, 277-2, 278-281 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить скасувати Постанову, складену інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1531909 від 27.02.2024 р.за відсутністю події та складу вказаних адміністративних правопорушень.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11березня 2024 року відкрито провадження по справі.

25березня 2023 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшов відзив Управління патрульної поліції в Полтавській області на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та розглядати справу без їх участі. У відзиві зазначено про правомірність дій патрульної поліції при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що підтверджується матеріалами відеофіксації. Крім того, відповідач зазначає, що позивача було зупинено та притягнуто до відповідальності з підстав невідповідності заднього номерного знаку передньому, а саме відсутності одного символу О.

З`ясувавши доводи та аргументи позивача, викладені в позовній заяві, заперечення відповідача, обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1531909 від 27.02.2024 р., винесеною інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капітаном поліції Коваленко М.О., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн. за те, що вона 27.02.2024 року о 08 год 02 хв 00 сек. керувала Т/З Mersedes-benz, н.з. НОМЕР_1 , із номерним знаком, який не належить цьому транспортному засобу, оскільки в реєстраційному документі вказаний номерний знак LO64TXT, а на транспортному засобі номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив п.2.9.в) ПДР керування водієм Т/З з номерним знаком, який не належить цьому транспортному засобу.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел на керування транспортним засобом з номерним знаком, на якому відсутня буква.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Слід зазначити, що ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.72 КАС України).

В силу принципу презумпції невинуватості, чинної в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Так, судом переглянуто диск та встановлено, щовідео є неповним, не послідовним та не безперервним, оскільки автомобіль позивачки працівниками поліції було зупинено о 08год. 02 хв. 33 сек. (перший файл містить запис починаючи з 08 год. 02 хв. 33 сек. до 08 год. 03 хв. 32 сек., а другий файл розпочинається вже з 08 год. 13 хв. 55 сек.), тобто відповідачем не наданодо матеріалів справи відеофайл тривалістю 10 хв. Зокрема, з відеозапису вбачається, що позивач о 08 год. 14 хв. 22 сек. повідомляєпрацівнику поліції: ,,Виїхала…відпала…ну що мені зробити….З вказаних пояснень позивача, суд доходить до висновку, що позивач не знала про відсутність однієї букви на номерному знаку т/з, оскільки вона відпала після початку руху. Під час розгляду справи працівник поліції не з`ясував усіх обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме не прийняв до уваги та не надав належну оцінку поясненням позивача , яка повідомила, що після початку руху мабуть одна буква відпала, оскільки цей автомобіль має 3Д номер, а букви на нього прикріплюються за допомогою клею. Зокрема на вказане зауваження працівника патрульної поліції, позивач зазначила що може усунути цей недолік на місці, домалювавши одну букву, або пізніше приклеїти її на місце, де вона відпала, оскільки дуже поспішає, бо дитина запізнюється до школи.

Але в оскаржуваній постанові уповноважена посадова особа не зазначила про наявність таких обставин, які у свою чергу були важливими для прийняття обґрунтованого рішення за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема надавали можливість застосувати ст. 22 КУпАП.

Так само в оскаржуваній постанові відсутні відомості про наявність у ОСОБА_1 умислу саме на керування т/з з номерним знаком , який не належить цьому транспортному засобу. Недоведеність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення тягне за собою недоведеність складу такого правопорушення у цілому.

У силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного порушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а відсутність підтвердження водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Така відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі №536/1703/17.

Крім вищевикладеного, заслуговують на увагу і доводи позивача відносно відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме порушення вимог п.2.9.в ПДР керування водієм Т/З з номерним знаком, який не належить цьому транспортному засобу, оскільки в п.5 оскаржуваної постанови зазначено Транспортний засіб(марка, модель, реєстраційний номер, належність): вказано - Mersedes-benz Е 300 LO64TXT. Відповідно, Інспектор зазначив в Постанові який саме транспортний засіб та з яким номерним знаком він зупинив, що вказує на встановлення та ідентифікацію цим же працівником поліції номерного знаку під час зупинки та його належність саме цьому автомобілю.Працівник поліції був зобов`язаний зібрати докази, які підтверджують вказане правопорушення, а саме керування ТЗ з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Посилання інспектора в оскаржуваній постанові на п. 2.9 (в) ПДР також не розкриває зміст вчиненого правопорушення, оскільки даний пункт правил містить лише посилання на те, що водію забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу. Однак, який саме номерний знак не належав цьому транспортному засобу марки Mersedes-benz Е 300 LO64TXT , яким керувала позивач, оскаржувана постанова відомостей не містить.

Вказане свідчить про неконкретність висунутого звинувачення, що порушує право позивача на належний захист.

Предметом доказування у даній справі є факт експлуатації транспортного засобу з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Номерний знак, розміщений на даному транспортному засобі спереду є аналогічним тому, який вказаний в реєстраційному документі, його можливо ідентифікувати та чітко визначити символи розміщені на ньому.

Тобто, виносячи оскаржувану постанову поліцейський повинен був володіти достатніми доказами, які б підтверджували факти: законної зупинки транспортного засобу; не належність транспортному засобу, яким керував водій номерних знаків, які на ньому установлені (для чого спершу необхідно встановити (зібрати докази) протилежне, а саме які номерні знаки належать саме цьому транспортному засобу).

Проте, працівник поліції формально виніс оскаржувану постанову, не встановивши всіх фактичних обставин справи, які могли вплинути на прийняття законного рішення, не зібрав доказів вини позивача, чим фактично своїми протиправними діями незаконно позбавив позивача можливості скористатися правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Таким чином в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту порушення позивачем вимог ПДР України.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що суду не надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а розгляд справи відносно останнього здійснений з порушенням вимог ст. 245, 268, 278-280 КУпАП.

Відтак постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1531909 від 27.02.2024 р. є такою, що винесена з порушенням зазначених вище вимог закону, а тому підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не доведено, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушеннята вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, що у свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому постанова підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, оскільки доводи позивачки не спростовані будь-якими доказами з боку відповідача для підтвердження факту вчинення нею (позивачкою) адміністративного правопорушення, жодних доказів того, що в її діях були ознаки правопорушення, зокрема, передбаченого ч. 1 ст.121-3 КУпАП, суду також не надано та в процесі розгляду справи не встановлено, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, скасувати постанову серії ЕНА № 1531909 від 27.02.2024 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Керуючись ч.5 ст.121, ст. 222, 245,251,268, 280 КУпАП, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про національну поліцію», ПДР України, ст. 6-10,121,122,241-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капітана поліції Коваленко Максима Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капітана поліції Коваленко Максима Олександровичасерії ЕНА № 1531909 від 27.02.2024 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Провадження у справі про адміністративне правопорушенняч. 1 ст. 121-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м.Полтави в десятиденний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Материнко