Справа № 120/2544/24
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 червня 2024 р. Справа № 120/2544/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача №-2023-5 від 11.08.2023 про відмову в призначенні позивачу та її сину допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Ухвалою від 05.03.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Крім того, згідно із положеннями ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З огляду на викладене, на думку суду, наявні підстави для вирішення даної справи за наявними у ній матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач та її син ОСОБА_2 перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи.

В період з 03.06.2022 по 11.04.2023 позивач отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеній особі разом із своїм сином ОСОБА_3 .

11.04.2023 позивач разом із сином повернулась до свого місця проживання у м. Миколаїв, внаслідок чого її було знято з обліку внутрішньо переміщеної особи та припинено виплату допомоги на проживання.

Разом із тим, 07.08.2023 позивач із сином знову повернулася до с. Кошаринці Бершадської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, де подала заяву про взяття себе та дитину на облік внутрішньо переміщених осіб та призначення допомоги на проживання.

Як видно із матеріалів справи, позивача та її сина було взято на облік внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується відповідними довідками від 07.08.2023.

Поряд із цим, відповідачем було відмовлено в призначенні позивачу та її сину допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Дана відмова оформлена рішення №-2023-5 від 11.08.2023, із змісту якого слідує, що відмова мотивована тим, що позивач за призначенням відповідної допомоги звернулась не вперше.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 (далі - Порядок №332, в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення допомоги).

Відповідно до п. 2 Порядку №332, з 1 серпня 2023 р. допомога призначається на шість місяців внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця внутрішньо переміщеній особі або уповноваженій особі на внутрішньо переміщену особу у випадку недієздатності отримувача або дитину (далі - уповноважена особа) у такому розмірі:

- для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

- для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога призначається на кожну внутрішньо переміщену особу (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

У відповідності до п. 5 Порядку №332, допомога призначається внутрішньо переміщеним особам:

- які перемістилися (повторно перемістилися) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації;

- у яких житло зруйноване або непридатне для проживання та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією РФ.

Допомога також призначається дитині, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Також, пунктом 7 Порядку №332 визначено перелік обставин, у випадку існування яких, допомога не призначається.

Як слідує із матеріалів справи, позивач зареєстрована у місті Миколаїв.

При цьому, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України з 22.12.2022 року №309, Миколаївська міська територіальна громада є територією можливих бойових дій. Дату припинення можливості бойових дій не визначено.

Також, як уже було встановлено судом, в період з 03.06.2022 по 11.04.2023 позивач отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеній особі разом із своїм сином ОСОБА_3 .

11.04.2023 позивач разом із сином повернулась до свого місця проживання у м. Миколаїв, внаслідок чого її було знято з обліку внутрішньо переміщеної особи та припинено виплату допомоги на проживання.

Разом із тим, 07.08.2023 позивач із сином знову повернулася до с. Кошаринці Бершадської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, де подала заяву про взяття себе та дитину на облік внутрішньо переміщених осіб та призначення допомоги на проживання.

Як видно із матеріалів справи, позивача та її сина було взято на облік внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується відповідними довідками від 07.08.2023.

Поряд із цим, відповідачем було відмовлено в призначенні позивачу та її сину допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, оскільки позивач звернулась за також допомогою не вперше.

Втім, суд зауважує, що на момент звернення позивача до відповідача за призначенням допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі у зв`язку з його повторним переміщенням діяли приписи п. 5 Порядку №332, згідно з якими допомога призначається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися (повторно перемістилися) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

Тобто, у випадку повторного переміщення особи із територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, така особа має право на призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Окрім того, положення Порядку №332 (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення допомоги) також не визначають такої підстави для відмови в призначенні спірної допомоги, як повторне звернення особи за допомогою.

Також, в матеріалах справи наявний лист відповідача, адресований представнику позивача, в якому відповідач посилається на положення постанови КМ України №709 від 11.07.2023, як на підставу для відмови в призначенні позивачу допомоги.

Надаючи оцінку таким посиланням відповідача, суд враховує наступне.

Так, пунктом 1 постанови КМ України №709 установлено , що з 1 серпня 2023 р. виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога), які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією РФ проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким допомогу було призначено відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418), продовжується автоматично на один шестимісячний період.

Даним пунктом постанови також передбачено, що виплата допомоги не продовжується особам, які повернулися до покинутого місця проживання на територіях, включених до переліку територій, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

Разом із тим, відповідна постанова стосується автоматичного продовження виплати уже призначеної особі допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Також установлено, що виплата допомоги не продовжується особам, які повернулися до покинутого місця проживання.

Втім, в даному випадку, виплата позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам була припинена 11.04.2023 у зв`язку із її поверненням до покинутого місця проживання, тобто ще до прийняття постанови №709.

Натомість, 07.08.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, як особа, яка повторно перемістилася з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем протиправно відмовлено в призначенні позивачу та її сину допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з підстав, вказаних у рішенні №-2023-5 від 11.08.2023.

Як наслідок, відповідне рішення №-2023-5 від 11.08.2023 підлягає скасуванню.

Поряд із цим, визначаючись щодо вимог зобов`язального характеру, суд враховує наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 року у справі № 640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Суд наголошує, що відповідно до положень п. 22 Порядку №332 (у редакції Постанови КМУ №709) з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги уповноваженій особі/отримувачу Мінсоцполітики передає Мінфіну відповідну інформацію для здійснення верифікації відповідно до Закону України "Про верифікацію та моніторинг державних виплат".

Верифікація здійснюється шляхом перевірки інформації, наданої уповноваженою особою, з урахуванням даних, що обробляються стосовно них в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам, визначеним у цьому Порядку.

Із наведеного вище слідує, що призначення допомоги відбувається за встановленою процедурою, яка включає й уточнення даних про внутрішньо-переміщену особу та перевірку відповідних правових підстав.

До того ж, в суду відсутня можливість перевірити відсутність обставин, які в силу пункту 7 Порядку №332, виключають можливість призначення спірної допомоги.

Окрім того, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закон.

З огляду на вище викладене, а також оскільки відповідач безпідставно відмовив позивачу та її сину в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.08.2023 з урахуванням висновків суду, вказаних у цьому рішенні, за результатом чого прийняти відповідне рішення.

Також не підлягають задоволенню похідні вимоги, які стосуються зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість по виплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, адже станом на дату вирішення даної справи жодної заборгованості не обліковується, а саме допомога ще не є призначеною.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Оскільки позов містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації №-2023-5 від 11.08.2023.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2023 про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, з урахуванням висновків суду, вказаних у цьому рішенні, за результатом чого прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти вимог позову, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістедсят вісім) гривень 96 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області (вул. 1-го травня, 40, м. Гайсин, Вінницька область, )

Повний текст рішення складено 11.06.2024.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна