Справа № 380/9633/24
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 рокусправа № 380/9633/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту від 26.02.2024 та рапорту від 06.04.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 06.04.2024, а саме у зв`язку з тим, що його мати, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №607744, про присвоєння групи інвалідності, Висновком ЛКК про потребу у постійному догляді від 03.04.2024 та Актом про встановлення факту догляду від 02.04.2024 №95.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира міномета мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України, потім був звільнений із займаної посади та призначений командиром міномета мінометного взводу мінометної батареї, окремого батальйону територіальної оборони регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

ОСОБА_1 , перебуваючи на стаціонарному лікуванні у КНП « 1 комунальне медичне об`єднання м. Львова», скерував рапорт від 26.02.2024 на ім`я свого безпосереднього командира, про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з тим, що його мати, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №607744, про присвоєння групи інвалідності, Висновком ЛКК про потребу у постійному догляді від 03.04.2024 р. та Актом про встановлення факту догляду від 02.04.2024 р. №95.

Вказаний рапорт був доставлений у Військову частину НОМЕР_1 , однак розглянутий не був.

19.03.2024 ОСОБА_1 звернувся у Військову частину НОМЕР_1 з рапортом на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 з проханням розгляду його попереднього рапорту від 26.02.2024 безпосередньо командиром ВЧ НОМЕР_1 у відповідності до розділу V Закону України «Про дисциплінарний статут ЗСУ», однак відповіді щодо розгляду цього рапорту не отримав.

02.04.2024, після лікування, ОСОБА_1 повернувся до Військової частини НОМЕР_1 , де йому повідомили про відмову у розгляді його рапортів від 26.02.2024 та від 19.03.2024 у зв`язку з тим, що його призначено командиром міномета мінометного взводу мінометної батареї до НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відповідно до наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.01.2024 р. №5-РС (по особовому складу).

Як вказує позивач, на час прийняття та оголошення вказаного наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.01.2024 р. №5-РС (по особовому складу) ОСОБА_1 знаходився на лікуванні та не знав про його існування.

Тому 06.04.2024 він подав рапорт у Військову частину НОМЕР_1 , в якому просив внести зміни у вищевказаний наказ у зв`язку з його незгодою щодо переміщення до НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони на підставі пункту 112 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» та Указом Президента України №9135/2020, у зв`язку з неможливістю переміщення військовослужбовця без його згоди у випадку потреби у догляді за хворими батьками, у випадку ОСОБА_1 - це потреба в догляді за хворою матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою МСЕК серії 12ААГ №607744 про присвоєння групи інвалідності, Висновком ЛКК про потребу у постійному догляді від 03.04.2024 та Актом про встановлення факту догляду від 02.04.2024 № 95.

У цьому ж рапорті ОСОБА_1 просив про повторний розгляд його рапорту від 26.02.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Командир Військової частини НОМЕР_1 надав позивачу відповідь від 08.04.2024 за вих. №1628/577, згідно з якою рапорт ОСОБА_1 від 06.04.2024 відхилено без розгляду та зазначено, що військовослужбовцю ОСОБА_1 слід дочекатись виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , прибути до нового місця служби і лише після цього подати новий рапорт на звільнення його з військової служби за сімейними обставинами.

Ухвалою суду від 08.05.2024 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з тих підстав, що рапорт позивача від 26.02.2024 був розглянутий командиром військової частини НОМЕР_1 , за результатом якого до вищого командування - військової частини НОМЕР_7 , було скероване відповідне подання (вих.№1628/499 від 21.03.2024) про звільнення з військової служби позивача. Розглянувши вказане подання, командування військової частини НОМЕР_7 повернуло без реалізації це подання, посилаючись на те, що позивач переведений на нове місце служби відповідно до п.40 наказу начальника Регіонального Управління Сил Територіальної Оборони «Захід» (по особовому складу) від 23.01.2024 №5-РС. Вказане рішення вищого командування було доведено до позивача, а отже останній був поінформований про фактичне відхилення його клопотання щодо звільнення з військової служби.

Щодо рапорту позивача від 06.04.2024, то відповідач вважає, що вказаний рапорт позивача не стосувався його звільнення з військової служби, як про це вказує позивач в другому пункті прохальної частини позовної заяви. Цим рапортом позивач просив командира в/ч НОМЕР_1 клопотати перед вищим командуванням про внесення змін до наказу начальника Регіонального Управління Сил Територіальної Оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 23.01.2024 №5-РС, в частині виключення його із переліку військовослужбовців, які згідно з цим наказом були переведені до іншої військової частини, посилаючись на те, що позивач не дає свою згоду на переміщення до іншої військової частини, спираючись на сімейні обставини. Рапорт Позивача від 06.04.2024 був розглянутий командуванням в/ч НОМЕР_1 та була надана відповідь від 08.04.2024 №1628/577, згідно з якою позивачу було відмовлено в задоволені його клопотання. Крім того, в рапорті від 06.04.2024, позивач просив повторно розглянути його рапорт від 26.02.2024, щодо звільнення з військової служби, однак вказаний рапорт (як зазначалось вище) вже був розглянутий командуванням в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_7 та повторному розгляду не підлягає. Таким чином, як вважає відповідач, рапорти позивача від 26.02.2024 та від 06.04.2024 належним чином були розглянуті командуванням військової частини НОМЕР_1 та по них прийняті відповідні рішення, про які позивачу було доведено встановленим порядком, а отже, вимоги позивача розглянути вказані рапорти є безпідставними. У зв`язку з наведеним, просить відмовити в задоволенні позову.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що із поданого відзиву вбачається, що відповідач не заперечує факту відмови ОСОБА_1 у розгляді його рапорту від 26.02.2024 р. про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Також позивач вважає, що ефективним способом захисту за обставин цієї справи буде визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання її звільнити позивача з військової служби за сімейними обставинами на підставі поданого рапорту. Просить позов задовольнити.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Ухвалою суду від 11.06.2024 суд постановив заяву про уточнення позовних вимог від 03.06.2024, подану представником позивача, - повернути позивачу.

Суд установив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира міномета мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України,

23.01.2024 наказом начальника РУ Сил ТрО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №5-РС ОСОБА_1 призначений на посаду командира міномета мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони.

Водноачс з 23.01.2024 до 02.04.2024 ОСОБА_1 , перебував на стаціонарному лікуванні у КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Під час перебування на лікуваннні, 26.02.2024, ОСОБА_1 на ім`я свого безпосереднього командира, скерував рапорт про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з тим, що його мати, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №607744, про присвоєння групи інвалідності, Висновком ЛКК про потребу у постійному догляді від 03.04.2024 р. та Актом про встановлення факту догляду від 02.04.2024 р. №95.

Вказаний рапорт був доставлений у Військову частину НОМЕР_1 , однак документи щодо звільнення були повернені позивачу, отже по суті рапорт був розглянутий не був.

Військова частина НОМЕР_8 мотивувувала свої дії щодо повернення ОСОБА_1 документів на звільнення тим, що ОСОБА_1 звільнено з посади та призначено командиром міномета мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони.

19.03.2024 ОСОБА_1 звернувся у Військову частину НОМЕР_1 з рапортом на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 з проханням розгляду його попереднього рапорту від 26.02.2024 безпосередньо командиром ВЧ НОМЕР_1 у відповідності до розділу V Закону України «Про дисциплінарний статут ЗСУ», однак відповіді щодо розгляду цього рапорту не отримав.

02.04.2024, після лікування, ОСОБА_1 повернувся до Військової частини НОМЕР_1 , де йому повідомили про відмову у розгляді його рапортів від 26.02.2024 та від 19.03.2024 у зв`язку з тим, що його призначено командиром міномета мінометного взводу мінометної батареї до НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відповідно до наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.01.2024 р. №5-РС (по особовому складу).

На час прийняття та оголошення наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.01.2024 р. №5-РС (по особовому складу) ОСОБА_1 знаходився на лікуванні та не міг знати про його існування.

06.04.2024 ОСОБА_1 подав рапорт у Військову частину НОМЕР_1 , в якому просив внести зміни у вищевказаний наказ (від 23.01.2024 р. №5-РС) у зв`язку з його незгодою щодо переміщення до НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони на підставі пункту 112 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» та Указом Президента України №9135/2020, у зв`язку з неможливістю переміщення військовослужбовця без його згоди у випадку потреби у догляді за хворими батьками, у випадку ОСОБА_1 - це потреба в догляді за хворою матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою МСЕК серії 12ААГ №607744 про присвоєння групи інвалідності, Висновком ЛКК про потребу у постійному догляді від 03.04.2024 та Актом про встановлення факту догляду від 02.04.2024 № 95.

У цьому ж рапорті ОСОБА_1 просив про повторний розгляд його рапорту від 26.02.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Командир Військової частини НОМЕР_1 надав позивачу відповідь від 08.04.2024 за вих. №1628/577, згідно з якою рапорт ОСОБА_1 від 06.04.2024 відхилено без розгляду та зазначено, що військовослужбовцю ОСОБА_1 слід дочекатись виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , прибути до нового місця служби і лише після цього подати новий рапорт на звільнення його з військової служби за сімейними обставинами.

Суд також встановив, що мати позивача, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ N2607744, про присвоєння групи інвалідності, Висновком ЛКК про потребу у постійному догляді від 03.04.2024р. та Актом про встановлення факту догляду від 02.04.2024р. №95.

Через те, що рапорти ОСОБА_1 від 26.02.2024 та від 06.04.2024 не були розглянуті по суті, то таке зумовило звернення ОСОБА_1 до суду з підстав порушення його прав щодо проходження військової служби

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб.

Станом на день ухвалення рішення у цій справі дію воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема через необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи.

При цьому відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року (далі - Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Підпунктом 2 пункту 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема у військових званнях до майстер- сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд зазначає, що подання рапорту "по команді" означає скерування його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Відповідно до п. 5 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 року № 280 (далі - Інструкція № 280), командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління та органі управління Держспецтрансслужби, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, у тому числі у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, в управліннях, відділах, службах, відділеннях та групах персоналу (далі - служба персоналу), Кадровому центрі Збройних Сил України (далі - Кадровий центр Збройних Сил) та кадрових центрах видів Збройних Сил (далі - кадровий центр), на кораблях (суднах) та в підрозділах військових частин, створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Згідно з п. 1 розділу X Інструкції № 280 накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 р.№170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Із системного аналізу вищевказаних норм права суд дійшов висновку, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Таким чином, наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Як встановив суд, 26.02.2024 позивач звернувся до командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (положення «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Однак, цей рапорт не був розглянутий по суті, бо документи щодо звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби в запас за сімейними обставинами повернуто командиром військової частини НОМЕР_7 командиру військової частини НОМЕР_1 .

Підставою нерозгляду рапорта ОСОБА_1 від 26.02.2024 стало те, що ОСОБА_1 звільнено з посади та призначено командиром міномета мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони.

При цьому з матеріалів справи видно, що 23.01.2024 наказом начальника РУ Сил ТрО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №5-РС ОСОБА_1 призначений на посаду командира міномета мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони.

Однак, станом на день звернення ОСОБА_1 з рапортом про звільнення, тобто 26.02.2024, ОСОБА_1 ще не був звільнений з попередньої посади.

Відповідно до п.109 Положення вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.

Суд встановив відповідач надав позивачу відповідь від 28.03.2024 на рапорт від 26.02.2024.

Станом на 28.03.2024 позивач ще не був звільнений з посади у військовій частині НОМЕР_1 .

Тому з урахуванням п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України відповідач мав би по суті розглянути рапорт ОСОБА_1 , однак цього не зробив, покликаючись на те, що відповідне рішення має прийняти посадова особа військової частини, в яку позивача призначено на нову посаду.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорта ОСОБА_1 від 26.02.2024, оскільки з урахуванням висновку суду, викладеному вище щодо застосування норм права , відповідач повинен був видати наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмовити у задоволенні рапорту по суті.

Стосовно рапорта позивача від 06.04.2024, то у ньому позивач просив командира військової частини А7391внести зміни до наказу від 23.01.2024 №5-РС в частині звільнення та призначення молодшого сержанта ОСОБА_1 командиром міномета мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони через те, що він не погоджується щодо переміщення його до НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони через те, що у його випадку необхідна згода на таке переміщення, бо існує потреба у догляді за хворими батьками, що підтверджується довідкою МСЕК, висновоком ЛКК та Актом про встановлення факту здійснення догляду.

Крім того, у рапорті від 06.04.2024 ОСОБА_1 просить про повторний розгляд рапорту від 26.02.2024, котрий був доставлений відповідачу 29.02.2024.

Як встановив суд, листом від 08.04.2024 відповідач повідомив позивача про те, що позивачу необхідно виконати наказ від 23.01.2024 №5-РС та після його виконання подати рапорт та відповідні документи на звільнення. З цих підстав рапорт позивача від 06.04.2024 відхилено.

Водночас, з цієї відповіді не видно, щоб відповідач розглянув питання про незгоду позивача щодо переміщення його до НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони через те, що у його випадку необхідна згода на таке переміщення, бо існує потреба у догляді за хворими батьками, що підтверджується довідкою МСЕК, висновоком ЛКК та Актом про встановлення факту здійснення догляду.

Таким чином, суд дійшов висновку про бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту позивача від 06.04.2024 в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд переконаний, що для ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», від 26.02.2024 та від 06.04.2024 року, у зв`язку з тим, що його мати, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ N2607744, про присвоєння групи інвалідності, Висновком ЛКК про потребу у постійному догляді від 03.04.2024р. та Актом про встановлення факту догляду від 02.04.2024р. №95.

Стосовно аргументів представника позивача на те, що ефективним способом захисту за обставин цієї справи буде визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання її звільнити позивача з військової служби за сімейними обставинами на підставі поданого рапорту та покликання при цьому на постанову Верховного Суду у справі № 480/4737/19, то суд зазначає, що застосування Верховним Судом ефективного способу захисту права у формі зобов`язання відпоідача вчинити певні дії ґрунтується на визначеності ЗК України вичерпного переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тому спірні правовідносини та їх правове регулювання у справі № 480/4737/19 не є відповідними (релевантними) спірним правовідносинам та їх правовому регулюванню у цій справі.

Крім того, суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст.139 КАС України, не розподіляються.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту від 26.02.2024 та рапорту від 06.04.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 26.02.2024 та від 06.04.2024, а саме у зв`язку з тим, що його мати, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №607744, про присвоєння групи інвалідності, Висновком ЛКК про потребу у постійному догляді від 03.04.2024 та Актом про встановлення факту догляду від 02.04.2024 №95.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.