Справа № 320/7958/24
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

10 червня 2024 року Київ № 320/7958/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Горобцова Я. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління казначейської служби України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління казначейської служби України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 2147, 20 грн;

- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ОСОБА_1 , завдані збитки моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено таке.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що ухвалою Володарського районного суду Київської області від 16.10.2023 року у справі № 364/791/23 було зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області повернути ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок, відповідно до квитанції ID: 0091-4270- 2840-1063 від 12.10.2023 року.

Для повернення судового збору ОСОБА_1 , 01.11.2023 на електронну адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області було направлено лист з прикріпленою ухвалою суду від 16.10.2023 року у справі № 364/791/23 та довідкою про набрання чинності, підписаною електронним судовим підписом.

Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, у відповідь на адвокатський запит, листом повідомило, що під час опрацювання поданих документів встановлено, що заявником до Головного управління Казначейства надано копію рішення Володарського районного суду Київської області від 16.10.2023 по справі № 364/791/23, не засвідченого належним чином (не прошито). На підставі пп. 3 п. 12 Порядку, повернуло подані документи та інформувало, що для забезпечення повернення судового збору, заявнику необхідно надати на адресу Головного управління Казначейства пакет документів відповідно до Порядку з дотриманням вищезазначених вимог.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до оскарження дій Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області щодо невиконання вищевказаної ухвали Володарського районного суду Київської області у справі №364/791/23 та спонукають відповідача виконати ухвалене рішення.

Суд звертає увагу, що ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 р. Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Суд звертає увагу, що вищезазначені норми процесуального закону мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 р. у справі № 686/23317/13-а, від 6 лютого 2019 р. у справі № 816/2016/17.

Із аналізу предмета спору у цій справі суд дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме ухвали Володарського районного суду Київської області у справі №364/791/23 від 16.10.2023 року.

Суд зауважує, що саме невиконання ухвали Володарського районного суду Київської області у справі №364/791/23 від 16.10.2023 року зазначено позивачем в якості підстави цього позову, у зв`язку з чим такі твердження не можуть бути не взяті судом до уваги чи на власний розсуд розтлумачені як такі, що не пов`язані з виконанням цього судового рішення.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дії відповідача, вчиненої або не вчиненої на виконання рішення суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Відтак, спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили. рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що необхідно відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління казначейської служби України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №320/7958/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління казначейської служби України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди.

У порядку виконання вимог частини п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя роз`яснює заявнику, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Я.В. Горобцова