Справа № 990/69/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 червня 2024 року

м. Київ

справа № 990/69/24

адміністративне провадження № П/990/69/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Жука А.В., Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання: Волощука В.В.

представника ВККС України - Леошка Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про закриття провадження у справі № 990/69/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій та бездіяльності протиправної та скасування, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

1. У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС України), у якому просила:

1.1. визнати протиправним проведення співбесіди ВККС України 17.01.2024 у межах кваліфікаційного оцінювання судді Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді незаконною (протиправною) дією, що суперечить статті 126 Конституції України та свідчить про усунення з посади судді у неконституційний спосіб;

1.2. встановити відсутність компетенції (повноважень) члена ВККС України доповідача Волкової Л.М. , а також членів ВККС України Сидоровича Р.М. , Кидисюка Р.А. , Омеляна О.С. у справі кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Дніпровського районного суду міста Херсона ОСОБА_1. та щодо дослідження досьє та проведення співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання судді Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді 17.01.2024;

1.3. визнати протиправними дії ВККС України щодо надання доступу до повної версії суддівського досьє судді України ОСОБА_1 в справі кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Дніпровського районного суду міста Херсона ОСОБА_1. представникам Громадської ради доброчесності у новому складі 2023 - 2024 роках;

1.4. визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України № 18/ко-24 від 17.01.2024 щодо дослідження досьє та проведення співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання судді Білозерського райсуду Херсонської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді;

1.5. визнати бездіяльність ВККС України щодо нерозгляду заяви та ухвалення рішення у пленарному складі відповідно до пункту 17 Регламенту ВККС України, про внесення Вищій раді правосуддя подання про звільнення члена Комісії Волкової Л.М. у зв`язку з виявленням таких обставин щодо члена ВККС України - доповідача Волкової Л.М. як грубе нехтування обов`язками, що є несумісними зі статусом члена Комісії, протиправними та зобов`язати ВККС України розглянути заяву від 17.01.2024, а в процесі підготовлення до розгляду заяви провести ефективне розслідування дій та перевищення повноважень доповідача Волкової Л.М. у справі судді Дніпровського районного суду міста Херсона ОСОБА_1. відповідно до рішення ВККС України 133/зп -18 від 07.06.2018.

2. Ухвалою Верховного Суду (далі - Суд) від 18.03.2024 відкрито провадження за цим позовом в адміністративній справі № 990/69/24, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін колегією у складі п`яти суддів відповідно до частини четвертої статті 22 та статті 266 КАС України, справа призначена до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 01.05.2024 на 14:30.

3. 29.04.2024 до суду надійшло клопотання ВККС України про закриття провадження у справі (вх. № П/990/69/24-Д2) з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду щодо можливості оскарження рішення ВККС України щодо кваліфікаційного оцінювання судді, викладених, зокрема, у постановах від 26.02.2020 у справі №9901/637/18, від 09.02.2022 у справі № 9901/775/18, від 07.03.2024 у справі №9901/639/18, до якого додано докази направлення його копії на адресу позивачки, зазначену нею у позові як адресу робочого місця ( АДРЕСА_1 ), а саме: витяг з реєстру відправки рекомендованої кореспонденції за 26.04.2024.

4. У судове засідання 01.05.2024 у призначений час ОСОБА_1 не з`явилася, причин неявки Суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутність чи відкладення розгляду справи із наведенням поважних причин для такого відкладення не заявляла.

5. Разом з тим, до Суду повернувся конверт (поштовий ідентифікатор 825), у якому Судом направлялися ухвала про відкриття провадження у справі та повістка з викликом в судове засідання на адресу позивачки, зазначену нею у позові як адресу постійної реєстрації ( АДРЕСА_2 ), з відміткою на конверті про те, що ОСОБА_1 «Не проживає» за вказаною адресою, а у довідці про причини повернення проставлена відмітка «За закінченням терміну зберігання».

6. Про повернення неврученими поштових відправлень з обох адрес, зазначених позивачкою у позові, повідомив і представник ВККС України в судовому засіданні 01.05.2024.

7. Ураховуючи, що ця позовна заява надійшла до суду засобами поштового зв`язку і на поштовому конверті у лівому верхньому куті зазначена адреса відправника ОСОБА_1 саме та адреса, яку вона в позові зазначила, як адресу її постійної реєстрації ( АДРЕСА_2 ), а також відомості, зазначені позивачкою в позовній заяві про відсутність у неї засобів зв`язку та відсутність електронного кабінету, Суд ухвалив відкласти розгляд справи на 05.06.2024 на 14.00 год. та повторити виклик позивачки на обидві адреси, зазначені нею у позові, а також здійснити оголошення на сайті «Судова влада України» про призначення наступного судового засідання.

8. В судове засідання 05.06.2024 у призначений час ОСОБА_1 знову не з`явилася причин неявки Суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи із наведенням поважних причин для такого відкладення не заявляла.

9. До Суду повернувся конверт (поштовий ідентифікатор 977), у якому Судом направлялися ухвала про відкриття провадження у справі та повістка з викликом в судове засідання на адресу позивачки, зазначену нею у позові як адреса постійної реєстрації ( АДРЕСА_2 ), цього разу з відміткою у довідці про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».

10. Також до Суду повернувся конверт (поштовий ідентифікатор 993), у якому Судом направлялися ухвала про відкриття провадження у справі та повістка з викликом в судове засідання на адресу позивачки, зазначену нею у позові як адреса робочого місця ( АДРЕСА_1 ) з відміткою про те, що «Організація не працює», а у довідці про причини повернення проставлена відмітка «адресат відсутній за вказаною адресою».

11. За інформацією, розміщеною на сайті Вищої ради правосуддя (https://www.hcj.gov.ua), Білозерський районний суд Херсонської області наразі не здійснює правосуддя, а територіальна підсудність судових справ, що розглядалися цим судом, змінена відповідним рішенням ВРП шляхом її передачі Херсонському міському суду.

12. Відповідно до вимог пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві, серед іншого, зазначається місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс.

13. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила дві адреси:

(І) адреса робочого місця: АДРЕСА_1 ;

(ІІ) адреса постійної реєстрації: АДРЕСА_2 .

14. За приписами абзацу другого пункту 2 частини четвертої статті 124 КАС України у разі відсутності учасників справи за адресою їх місця проживання чи місця перебування вважається, що судовий виклик вручено їм належним чином.

15. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 127 КАС України часом вручення повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

16. Частиною першою статті 129 КАС України передбачено, що за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має електронного кабінету, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.

17. Як зазначено Судом вище, позивачка в позовній заяві окремо обумовила, що засоби зв`язку у неї відсутні, так само відсутній і електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд». Письмова заява позивачки із зазначенням відповідної адреси електронної пошти, номеру факсу, телефаксу, телефону, на які можна було б здійснити направлення судового виклику Суду не надходила.

18. Частиною першою статті 131 КАС України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

19. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі зміни адреси електронної пошти, номера факсу, телефаксу, телефону, які учасник судового процесу повідомив суду (частина третя статті 131 КАС України).

20. Письмової заяви з повідомленням про зміну адреси проживання чи перебування ОСОБА_1 . Суду не направляла.

21. На сайті «Судова влада України» розміщена інформація до відома ОСОБА_1 про те, Верховний Суд викликає її повісткою від 02.05.2024 для участі в судовому засіданні з розгляду адміністративної справи № 990/69/24 за її позовом до ВККС України на 05.06.2024 на 14.00 год.

22. За наведених обставин та нормативного регулювання позивачка уважається повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, порушеної за її позовом.

23. Відомостей про те, що ОСОБА_1 користується правовою допомогою та уповноважила на представництво своїх інтересів адвоката, якому б можливо було повідомити інформацію про розгляд цієї справи та викликати в судове засідання, матеріали справи не містять.

24. Частиною другою статті 131 КАС України визначено, що учасники справи, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов`язані завчасно повідомити про це суд.

25. Цього обов`язку ОСОБА_1 не виконала, про причини неявки ані в судове засідання 01.05.2024, ані в судове засідання 05.06.2024 Суду не повідомила.

26. Правом взяти участь у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_1 не скористалася.

27. Частиною другою статті 44 КАС України установлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

28. Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

29. Згідно з частиною третьою статті 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки чи 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

30. Верховний Суд не визнавав явку позивача у судове засідання обов`язковою.

31. Беручи до уваги вищенаведене та керуючись частиною третьою статті 205 КАС України, суд ухвалою від 05.06.2024, занесеною до протоколу судового засідання, вирішила проводити розгляд справи за такої явки та наявними у справі матеріалами.

32. Вирішуючи клопотання ВККС України про закриття провадження у справі №990/69/24, суд виходить із такого.

33. В обґрунтування цього клопотання відповідачем зазначено, що рішення Комісії про невідповідність судді займаній посаді є лише підставою для відповідної рекомендації у процедурі кваліфікаційного оцінювання суддів, тому обставини прийняття цього рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленням ВРП рішення за результатами такої рекомендації. У цьому зв`язку ВККС України наполягає на закритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

34. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККС.

35. Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 КАС України.

36. Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» № 1401-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

37. Пунктом 20 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.

38. Система оцінювання суддів, як одна зі складових судової реформи, впроваджувана для сприяння ефективному здійсненню правосуддя та підвищенню якості судової системи держави. Метою кваліфікаційного оцінювання є визначення здатності судді й надалі здійснювати правосуддя за критеріями компетентності, професійної етики та добропорядності. Кваліфікаційне оцінювання було запроваджено щодо усіх суддів, яких призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, тобто процес оцінювання не має вибіркового характеру та не має на меті зашкодити репутації окремих суддів.

39. Відповідно до частин першої, другої статті 88 Закону № 1402-VІІІ ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

40. Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

41. Згідно з частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

42. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС України можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

43. Безперечно, рішення ВККС України про невідповідність займаній посаді із рекомендацією про звільнення судді є істотним у процедурі запровадженого державою кваліфікаційного оцінювання. Водночас така процедура здійснюється у декілька етапів, а кінцеве рішення приймається виключно ВРП, яка і вирішує подальший «професійний» статус особи - залишається на посаді судді або звільняється з неї на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

44. ВККС України у цій процедурі виконує функцію безпосереднього організатора проведення кваліфікаційного оцінювання і підведення його підсумків, а ВРП - застосовує відповідні наслідки. Тобто саме з ухваленням ВРП відповідного рішення процедура кваліфікаційного оцінювання судді завершується. Ці стадії є складовими єдиного провадження, у зв`язку з чим неможливо виокремлювати рішення ВККС України як самостійну (відокремлену) частину кваліфікаційного провадження. Саме ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС України. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.

45. Таким чином, з огляду на наведені положення законодавства, зокрема частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, які передбачають умови, за яких можна оскаржити рішення ВККС, які містить рекомендацію щодо вчинення певних дій чи прийняття рішень, суд, беручи до уваги встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, дійшла висновку, що провадження у справі слід закрити.

46. Установлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС України до адміністративного суду, а лише визначає, з настанням якої події рішення ВККС України щодо надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку.

47. Отже, рішення ВККС України про оцінювання є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням ВРП за результатами такої рекомендації.

48. Водночас за змістом статей 1, 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції ВРП.

49. Вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.

50. Разом з цим, за нормами Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, суддя (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.

51. Однак рішення ВККС України про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, сам собою не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС України про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС України.

52. З огляду на те, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підведення її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною цього «кваліфікаційного» провадження.

53. Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.

54. Зважаючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження ВРП та ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII, оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП. У протилежному випадку дублюються функції щодо його перегляду Верховним Судом та ВРП, що є неприпустимим.

55. Згідно з частиною восьмою статті 101 Закону 1402-VIII рішення ВККС щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

56. Отже, визначальними та остаточними висновками у межах кваліфікаційного оцінювання щодо підтвердження або непідтвердження суддею здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді є саме висновки ВРП, які можуть спричиняти настання певних правових наслідків для судді, а не рішення ВККС, яке власне має рекомендаційний характер для ВРП.

57. Зазначене положення Закону є спеціальним стосовно статей 22, 266 КАС України та спрямоване на унеможливлення множинності судових процесів.

58. На момент звернення позивачки до суду із цим позовом у березні 2024 року ВРП не було ухвалене рішення за відповідною рекомендацією ВККС України, разом з яким могло бути оскаржене рішення ВККС України від 17.01.2024 № 18/ко-24.

59. На момент розгляду колегією суддів цього клопотання не має відкритих проваджень у Верховному Суді про оскарження рішення ВРП за оскаржуваною рекомендацією ВККС України.

60. Таким чином, з викладених законодавчих приписів і матеріалів позовної заяви можна дійти висновку, що рішення ВККС України від 17.01.2024 № 18/ко-24 про визнання судді Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, та внесення ВРП подання про звільнення названої судді із займаної посади не може бути самостійним предметом судового розгляду.

61. Ця позиція Суду відповідає практиці Верховного Суду, яка є усталеною і послідовною. Зокрема, у постановах від 30.01.2019 у справі №9901/827/18, від 26.02.2020 у справі № 9901/637/18, від 09.02.2022 у справі №9901/775/18, від 09.02.2022 у справі № 9901/775/18, від 07.03.2024 у справі № 9901/541/18 та інших (де предметом оскарження є рішення ВККС у межах кваліфікаційного оцінювання судді) Велика Палата Верховного Суду сформувала висновки, що звернення до суду за захистом порушених прав можливе у разі, коли рішення ВККС України із рекомендацією буде актуалізоване через рішення органу, який за законом має право розглядати подану рекомендацію та ухвалювати за нею відповідне остаточне рішення, при цьому таке оскарження має відбуватись разом з остаточним рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

62. Оскаржувані позивачкою дії ВККС України та окремих членів Комісії у процедурі кваліфікаційного оцінювання не створюють для позивачки самостійних правових наслідків у вигляді встановлення, зміни чи припинення її прав чи обов`язків. Ці дії є процедурними та спрямованими на реалізацію вимог закону стосовно проведення кваліфікаційного оцінювання та ухвалення рішення ВККС України за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя, яке за змістом статті 88 Закону 1402-VIII і може бути оскаржене виключно з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, та в силу частини восьмої статті 101 цього ж Закону разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

63. Процедурні рішення, які передують прийняттю Комісією рішення про підтвердження/непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, не можуть бути самостійним предметом судового оскарження, оскільки не порушують права учасників цих відносин і, відповідно, не породжують для них права на судовий захист.

64. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

65. Ужите в цій нормі формулювання "не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства" треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією, тобто тільки після ухвалення відповідним органом (ВРП) рішення, яким буде задоволено рекомендацію про звільнення, у позивачки виникне право для звернення до суду за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

66. На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про оскарження рішення ВККС України за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя, а також процедурних дій ВККС України та окремих її членів, спрямованих на реалізацію вимог закону стосовно проведення кваліфікаційного оцінювання та ухвалення ВККС України рішення за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання судді.

67. За правилом частини першої статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

68. Проте в розглядуваному випадку такої потреби немає, адже мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.

69. Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності ВККС України щодо нерозгляду заяви та ухвалення рішення у пленарному складі відповідно до пункту 17 Регламенту ВККС України, про внесення Вищій раді правосуддя подання про звільнення члена Комісії Волкової Л.М. у зв`язку з виявленням таких обставин щодо члена ВККС України - доповідача Волкової Л.М. як грубе нехтування обов`язками, що є несумісними зі статусом члена Комісії, протиправними та зобов`язати ВККС України розглянути заяву від 17.01.2024, колегія суддів дійшла висновку, що ця вимога хоч і пов`язана із проходженням кваліфікаційного оцінювання судді, але стосується правовідносин, які виникли після ухвалення рішення ВККС України за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання судді та може бути предметом самостійного оскарження. Тому в цій частині у задоволенні клопотання ВККС України про закриття провадження у справі № 990/69/24 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 238, 241-243, 248, 250, 266, 295 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про закриття провадження у справі № 990/69/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій та бездіяльності протиправної та скасування, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в частині позовних вимог про:

(І) визнання протиправним проведення співбесіди Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 17 січня 2024 року в межах кваліфікаційного оцінювання судді Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді;

(ІІ) встановлення відсутності компетенції (повноважень) члена ВККС України доповідача Волкової Л.М., а також членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Сидоровича Р.М., Кидисюка Р.А., Омельяна О.С. у справі кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Дніпровського районного суду міста Херсона ОСОБА_1. та щодо дослідження досьє та проведення співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання судді Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді 17 січня 2024 року;

(ІІІ) визання протиправними дії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо надання доступу до повної версії суддівського досьє судді України ОСОБА_1 в справі кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Дніпровського районного суду міста Херсона ОСОБА_1 представникам Громадської ради доброчесності у новому складі 2023 - 2024 роках;

(ІV) визнання протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 18/ко-24 від 17 січня 2024 року щодо дослідження досьє та проведення співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання судді Білозерського райсуду Херсонської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді.

В іншій частині у задоволенні клопотання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання

Повний текст ухвали виготовлено 10 червня 2024 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко

О.Р. Радишевська

Судді Верховного Суду