Справа № 359/1239/24
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 359/1239/24
Провадження № 2-а/359/24/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.

за участі

секретаря судового засідання - Бокей А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Білика Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Красюка Богдана Володимировича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

01.02.2024 ОСОБА_1 , від імені якого діє його представник адвокат Білик Г.І., звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області вищевказаним адміністративним позовом про скасування постанови взводу 1 роти 1 БУПП в Полтавській області ДПП рядового поліції Красюка Богдана Володимировича, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №495870 від 22 січня 2024 року за ч.2 ст.126 КУпАП. Просив стягнути понесені судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 10000 гривень (а.с.2-4).

Позов обґрунтовано наступним. Постановою серії БАД №495870, винесеною поліцейським взводу 1, роти 1 БУПП в Полтавській області ДПП, рядовим поліції ОСОБА_2 від 22 січня 2024 року у адміністративній справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, позивача було визнано винним у тому, що він 22 січня 2024 року об 11:19 годин на 395 км. автодороги 11-93 Київ-Харків-Довжанськ керував автомобілем СВ MB 33 ЛХР-1, реєстраційний помер: НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Логі Тайм», не маючи права керувати транспортним засобом також керував та перевозив вантаж з перевищенням ваги. ОСОБА_1 на вимогу поліцейського надав останньому посвідчення водія, ТТН на вантаж. При цьому поліцейський зауважив, що ОСОБА_1 позбавлений права керувати транспортними засобами. На це зауваження ОСОБА_1 показав поліцейському також своє водійське посвідчення в форматі «Дія». Однак ОСОБА_2 , який діяв від імені БУПП в Полтавській області ДПП, склав постанову про вчинення правопорушень, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 122 КУпАП. У відповідача не було підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності а ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки позивач надав посвідчення водія у форматі «Дія».

Також зазначає, що 27 січня 2023 року між позивачем та адвокатом Біликом Г.І. було укладено Договір про надання правової допомоги. Відповідно до п.3 Договору про надання правової допомоги від 27 січня 2024 року, сторони погодили, що адвокат бере на себе зобов`язання від імені та в інтересах ОСОБА_1 виконати дії щодо здійснення комплексу юридично-значимих дій у адміністративній справі відносно представлення інтересів позивача про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері громадської безпеки від 22 січня 2024 серії БАД 4495870 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП про стягнення штрафу у розмірі 3400 гривень за порушення п. 2.1г ПДР. За надання адвокатом правничої допомоги за цим Договором, ОСОБА_1 здійснив оплату адвокату гонорару в розмірі 10000 гривень. Гонорар виплачений адвокату після підписання договору згідно із квитанцією №2027391 від 27 січня 2023 року.

29.03.2024 надійшов відзиву на позовну заяву від представника Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції та поліцейського роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Красюк Б.В. (а.с.18-28), відповідно до якого відповідачі заперечують проти позову, оскільки позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме 22.01.2024, об 11 год. 19 хв., а/д МОЗ, Київ-Харків-Довжанський, 395 км, керував транспортним засобом СВ MB S3 AXR-1, номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами та перевозив вантаж згідно ТТН масою 949 кг. При цьому перевищив дозволені величини визначені технічними характеристиками на 219 кг, чим порушив п. п. 22.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 р. № 1094, постанову КМУ № 340 від 08.05.1993р. та ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух».

Крім того, звертають увагу, що 24.02.2022 по всій території України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, а отже вступає в силу постанова Кабінету міністрів України № 1-156 від 29.12.2022. Відповідно до п. 10 вище вказаної Постанови працівники поліції можуть зупиняти транспортні засоби котрі здійснюють рух через блокпости, контрольні пункти в`їзду-виїзду та мають право перевіряти документи. Відповідно до п. 5 Постанови право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта. А також, відповідно до п. 7 Постанови уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус (статус водія) особи, якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом. Оскільки блокпост є територією де діє спеціальний пропускний режим та позивач перебував в статусі водія, отже як водій повинен був надати для перевірки документи згідно п. 2.1 ПДР України.

Так, за результатами перевірки документів у позивача на блок-посту, що розташований на А/Д МО3 Київ-Харків-Довжанський, 395 км (в`їзд та виїзд з смт. Чутове в напрямку м.Харків), поліцейським було встановлено порушення правил дорожнього руху України, а саме, що особа керуючи транспортним засобом не маючи права керування транспортними засобами.

Також вказують, що відповідно до п. 22.1 ПДР маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. Відповідно до витягу із бази даних НАІС ДДАІ МВС України щодо транспортного засобу СВ MB S3 AXR-1, номерний знак НОМЕР_2 , максимальна (повна) вага становить 3500 кг, однак при цьому вага самого причепа становить 2770 кг. Отже, коли від повної маси віднімаємо масу самого причепа (3500-2770 = 730) можлива вага для перевезення становить 730 кг. Відповідно до товарно-транспортної накладної, наданої інспектору для перевірки позивач перевозив вантаж вагою 949 кг. Таким чином, максимально допустима вага була перевищена на 219 кг, що є порушення ПДР.

Крім того, зазначають, що п. 2.1. (а) ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також відповідно до п. 2.4 (а) ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен із дотриманням вимог ПДР а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Зазначають, що відповідно до п. 20 постанови КМУ № 340 від 08.05.1993 року, особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та пакість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичого іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Повернення посвідчення водія, отриманого вперше, особі, позбавленій права керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), не здійснюється. У такому випадку після набрання чинності рішенням суду про позбавлення особи права на керування транспортними засобами посвідчення водія вважається недійсним, підлягає вилученню та передається для знищення до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, визначеному у цьому рішенні.

Для отримання права на керування транспортними засобами така особа після закінчення строку, на який її позбавлено такого права, проходить позачерговий медичний огляд, повторну підготовку в закладі та складає теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС, після чого отримує посвідчення водія, яке вважається отриманим вперше.

Також відповідно до Наказу МВС № 515 від 07.12.2009 року, а саме п. 2.31 «Позбавлення осіб права керування транспортними засобами проводиться відповідно до чинного законодавства». Після закінчення терміну позбавлення права керування транспортними засобами посвідчення водія повертаються власникам або після складання іспитів із знань Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами проводиться їх обмін. Особам, позбавленим права керування транспортними засобами за керування ними в стані сп`яніння, посвідчення водія може бути повернуто після обов`язкового проходження медичного огляду та складання іспитів із знань Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами. При цьому іспит із навичок керування транспортними засобами приймається на транспортному засобі тієї категорії, право на керування яким особу було позбавлено.

Зазначають, що Постановою Бориспільського міскрайонного суду Київської області від 11.10.2018 справа № 359/8058/18, гр. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 10200 (десять тисяч двісті) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Вказують, що чинним законодавством передбачено, що особа котру позбавили права керування транспортними засобами, зобов`язана здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. ОСОБА_1 втратив право на керування транспортними засобами та повинен був здати до Територіального сервісного центру посвідчення водія, однак, не виконав рішення суду та тривалий час в порушення постанови суду та чинного законодавства продовжував керувати транспортним засобом.

Вважають беззаперечним є той факт, що гр. ОСОБА_1 по закінченню строку позбавлення не відновив своє право на керування транспортними засобами, в результаті чого керував транспортним засобом з посвідченням водія, котре недійсне та 22.01.2024, під час спілкування з поліцейськими пред`явив таке посвідчення в додатку «ДІЯ», що не дало змоги поліцейському вилучити дане посвідчення.

Тобто, вказують, що відповідальність за це порушення передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Звертають увагу, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу не є співмірними розміром накладеного стягнення у сумі 3400 гривень, що не відповідає обґрунтованості та пропорційності щодо предмета спору. Вважають, що позовна вимога щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката не підлягає до задоволення.

Ухвалою від 02.02.2024 було відкрито провадження у вказаній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду (а.с.13).

Ухвалою судді від 11.04.2024 було витребувано з Територіального сервісного центру МВС №3243 (07403, Київська область, м.Бровари, вул..Броварської сотні, 4А, ) відомості, чи було вилучено на підставі постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2018, яка набрала законної сили 23.11.2018, у водія ОСОБА_1 , посвідчення водія НОМЕР_3 у зв`язку з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, коли і на якій підставі воно було йому повернуто, чи здавав водій іспит у порядку, визначеному п. 20 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою КМУ від 8 травня 1993 р. № 340 (а.с.39).

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, вважали, що позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КАС України. Позивач надав пояснення про те, що 23.10.2018 в нього було вилучено посвідчення водія на підставі постанови Бориспільського міськрайонного суду від 11.10.2018 про позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Через рік, він перездав іспит на знання ПДР та йому було повернуто посвідчення водія. З цих підстав він не визнає своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

У судове засідання відповідачі, їх представник не з`явилися, повідомлені належним чином. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч.3 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що поліцейським взводу 1 роти 1 БУПП в Полтавській області рядовим поліції ОСОБА_2 21 січня 2024 року була винесена оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія БАД №495870, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень (а.с.5).

Як визнано сторонами, за змістом оскаржуваної постанови зазначено, що 22.01.2024, об 11 год. 19 хв., а/д МОЗ, Київ-Харків-Довжанський, 395 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом СВ MB S3 AXR-1, номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами, та перевозив вантаж згідно ТТН масою 949 кг. та перевищив дозволені величини визначені технічними характеристиками на 219 кг, чим порушив п. п. 22.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 р. № 1094, постанову КМУ №340 від 08.05.1993р. та ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух».

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил перевезення вантажів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд звертає увагу, що в частині допущеного порушення Правил перевезення вантажів позивачем вищевказана постанова не оспорюється. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а саме щодо ухваленого суб`єктом владних повноважень рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.

Так, відповідно до долученої до позовної заяви копії посвідчення водія Серії НОМЕР_3 , посвідчення видане Бориспільським МРЕВ 08.04.2003 на ім`я ОСОБА_1 та надає йому право керувати транспортними засобами категорії В (автомобілі, дозволена максимальна вага яких не перевищує 3500 кг (7700 фунтів) і кількість сидячих місць яких, крім сидіння водія не перевищує восьми) та С (автомобілі, що призначені для перевезення вантажів і дозволена максимальна вага яких перевищує 3500 кг (7700 фунтів) (а.с.6).

Крім того, посвідчення водія містить відомості, що таке посвідчення є дублікатом посвідчення НОМЕР_4 від 07.02.2002.

Відомості щодо зазначеного посвідчення водія НОМЕР_3 , категорія: В, С містяться у Єдиному державному вебпорталі електронних послуг (Портал «Дія») (а.с.7).

Згідно зі змістом оскаржуваної постанови особу водія ОСОБА_1 було встановлено на підстав посвідчення водія НОМЕР_3 (а.с.5).

Ця обставина свідчить про те, що зазначене посвідчення було надано поліцейському, який складав постанову.

В силу вимог підпункту «а» п.2.1, підпункту «а» п.2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч.9,10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до абзацу другого, ч. 2 ст.16, абзацу другого п. «б» ч.2 ст.16 Закону водій зобов`язаний:

- мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

- на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка») або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством;

Отже, пред`явлення позивачем ОСОБА_1 на вимогу поліцейського електронного посвідчення водія не суперечить чинному законодавству.

Також встановлено, що постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року (справа №359/8058/18) позивача ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,що становить 10200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (а.с.32).

Згідно з даними «Національної автоматизованої інформаційної системи департаменту Державної автомобільної інспекції» («НАІС ДДАІ») ОСОБА_1 фактично був позбавлений права керування транспортними засобами з 23.10.2018 по 23.10.2019, підрозділ, у якому зберігається посвідчення водія НОМЕР_5 (а.с.30).

На виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2024 Територіальний сервісний центр №3243 (ТСЦ МВС №3243) повідомив, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння) позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік. Посвідчення водія серії НОМЕР_3 , категорій «В,С», видане 08.04.2003 ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області (за інформацією, наявною в Національній інформаційній системі ГСЦ МВС України) в ТСЦ 3243 не надходило і станом на 02.05.2024 має статус «ВИДАНИЙ» (мається на увазі документ виданий). Інформація про складання іспитів гр.. ОСОБА_1 після позбавлення права керування транспортними засобами в НАІС відсутня.

Згідно з вимогами ч.9 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 20 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою КМУ від 8 травня 1993 р. № 340, рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні. Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Дійсно, відповідно до абзацу восьмого п.20 Положення (в чинній на 23.10.2019 редакції) було передбачено, що п овернення посвідчення водія, отриманого вперше, особі, позбавленій права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), не здійснюється. У такому випадку після набрання чинності рішенням суду про позбавлення особи права на керування транспортними засобами посвідчення водія вважається недійсним, підлягає вилученню та передається для знищення до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні. Для отримання права на керування транспортними засобами така особа після закінчення строку, на який її позбавлено такого права, проходить позачерговий медичний огляд, повторну підготовку в закладі та складає теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС, після чого отримує посвідчення водія, яке вважається отриманим вперше.

У цьому зв`язку суд звертає увагу, що відповідно до абзацу четвертого п.2 Положення (в чинній на 23.10.2019 редакції) посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

Посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с.6,7) не містить відмітки про те, що воно є дійсним протягом двох років, отже не є посвідченням, яке видане вперше.

З цих підстав заперечення відповідача, що посвідчення водія НОМЕР_3 підлягало вилученню та мало бути знищено, та є недійсним, слід визнати безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, сама лише обставина, що до «Національної автоматизованої інформаційної системи департаменту Державної автомобільної інспекції» («НАІС ДДАІ») не внесені відомості про проходження позивачем обов`язкового медичного огляду та складання іспитів, не може бути підставою вважати, що на момент його зупинки він не мав права керувати транспортним засобом, оскільки в долученому до відзиву витягу з «НАІС ДДАІ» внесені відомості про підстави та період позбавлення позивача права керування транспортним засобом та, як повідомлено ТСЦ МВС №3243, значиться виданим (а.с.30, 46).

Так, в силу вимог п. п. 4,6 «Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення» затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 №1086 (з наступними змінами та доповненнями, та у чинній на дату скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яке від був притягнутий у 2018 році до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП) у разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення у двох примірниках і тимчасово вилучається посвідчення водія, про що робиться запис у протоколі. До винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення. Форма зазначеного тимчасового дозволу затверджується МВС.

Тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві:

- у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом (крім осіб, які отримали посвідчення водія вперше) після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідні вимоги містяться також в «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (зокрема, в редакції, чинній на 27.09.2018, дату скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП).

Так, в силу вимог п. п. 1, 8,12 розділу ХI Інструкції поліцейські тимчасово вилучають посвідчення водія за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене КУпАП, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Посвідчення водія вилучається до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення.

У разі надходження постанови суду про позбавлення водія права керування транспортним засобом, якщо посвідчення водія не вилучено, уповноважена особа відповідного підрозділу поліції у триденний строк надсилає за місцем проживання (перебування) особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлення про позбавлення права керування, у якому зазначає реквізити винесеної судом постанови, а також інформацію про необхідність прибуття до підрозділу поліції у визначений строк для здавання посвідчення водія. Якщо водій, посвідчення якого підлягає вилученню, не з`являється протягом місячного строку, дані про серію та номер посвідчення водія вносяться уповноваженою особою підрозділу поліції до автоматизованого обліку.

У випадку виявлення посвідчення водія, яке підлягає вилученню, працівник поліції складає акт вилучення посвідчення водія (додаток 9) із зазначенням підстав такого вилучення. Акт складається у двох примірниках, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного, а також відповідно до вимог ч.1 ст.317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частина 1 статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з вимогами ч.ч. 2,3 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі одержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Встановлено, що з моменту спливу строку, на який позивач був позбавлений права керування транспортними засобами (23.10.2019), пройшло понад три роки. Жодних належних і допустимих доказів того, що посвідчення водія НОМЕР_3 у ОСОБА_3 не вилучалося, або було повернуто йому без дотримання вищенаведених вимог п.20 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» та п.6 «Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення», відповідачами надано не було.

Такі докази були відсутні і на момент складання оскаржуваної постанови.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Красюка Б.В. не було підстав не враховувати наявність у водія ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом посвідчення водія НОМЕР_3 та вважати посвідчення недійсним, та, відповідно, для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП..

Згідно з вимогами ч.3 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП, передбачено обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною статтею підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведені вимоги ст. ст. 247, 288, 293 КУпАП, а також враховуючи положення ч. 2 ст.9, ч. 3 ст. 286 КАС України, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП щодо позивача слід закрити та відповідно змінити розмір накладеного на позивача стягнення в межах санкції ч.1 ст.122 КУпАП, тобто в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Крім того, суд враховує, що строк звернення до суду з адміністративним позовом, визначений ч. 1 ст. 122 КАС України та ст. 289 КУпАП позивачем не порушений.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 536 гривень 80 копійок (а.с.1) підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

Крім того, встановлено, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, за змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ч. ч. 5-7 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до Квитанції від 27.01.2024 №2027391 за надання правової допомоги у вказаній справі позивачем сплачено 10000 гривень (а.с.35).

Водночас, враховуючи заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру таких витрат зі складністю справи, суд дійшов висновку, щодо часткової обґрунтованості таких витрат на оплату наданою йому адвокатом правничою допомогою по складанню адміністративного позову представництва інтересів позивача у двох судових засіданнях.

Суд висновує, що відшкодуванню підлягає частина понесених позивачем витрат в сумі 4000 гривень, яка відповідає як складності справи так і критерію співмірності із тими наслідками, які б мало для позивача виконання оскаржуваної постанови у вигляді стягнення штрафу в розмірі 3400 гривень. Саме такий розмір витрат можна вважати неминучими та розумними, що відповідає обсягуфактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, витраченого адвокатом часу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 74-77, 122, 123, 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Красюка Богдана Володимировича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №495870 від 22 січня 2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та змінити стягнення, накладене за ч.1 ст.122 КУпАП, з 3400 (три тисячі чотириста) гривень на 340 (триста сорок) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 частину понесених судових витрат, які складаються: з витрат по сплаті судового збору в сумі 536 гривень 80 копійок та витрат на правничу допомогу в сумі 4000 гривень, - всього на загальну суму 4536 гривень 80 копійок (чотири тисячі п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду,або через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, та у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Муранова-Лесів