Справа № 420/11151/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 10 квітня 2024 року надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Одеської митниці, в якому позивач просить:

- визнати противоправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів: №UA500500/2024/000002/2 від 02.01.2024 року; №UA500500/2024/000004/2 від 02.01.2024 року; №UA500500/2024/000007/1 від 03.01.2024 року; №UA500500/2024/000016/1 від 04.01.2024 року; №UA500500/2024/000030/2 від 10.01.2024 року; №UA500500/2024/000031/2 від 10.01.2024 року; №UA500500/2024/000033/2 від 11.01.2024 року; №UA500500/2024/000065/2 від 28.01.2024 року.

- визнати противоправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: №UA500500/2024/000002 від 02.01.2024 року; №UA500500/2024/000004 від 02.01.2024 року; №UA500500/2024/000008 від 03.01.2024 року; №UA500500/2024/000021 від 04.01.2024 року; №UA500500/2024/000047 від 10.01.2024 року; №UA500500/2024/000049 від 10.01.2024 року; №UA500500/2024/000053 від 11.01.2024 року; №UA500500/2024/000126 від 28.01.2024 року.

- стягнути з Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» в обґрунтування позовних вимог зазначило, що ним було подано достатньо доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом. Проте Одеською митницею, всупереч вимогам діючого законодавства за результатами опрацювання поданих митних декларацій та документів, винесена картка відмови у прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Позивачем наголошувалося, що Одеською митницею в оскаржуваному рішенні не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не зазначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Позивач не погоджується із зазначеними у рішеннях доводами митного органу та стверджує, що подані ним документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують митну вартість товару.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці, містились розбіжності та були відсутні всі відомості що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VІ, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VІ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митного органу у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Таким чином, на переконання відповідача, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підставі для задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія».

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

30 квітня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. ЕС/17769/24) з доданими доказами та клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року в задоволенні клопотання представника Одеської митниці про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін адміністративної справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості відмовлено.

Станом на 11 червня 2024 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ТОВ «ОТОМАН» (далі Брокерська компанія, Декларант), діючи в інтересах ТОВ «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» (далі позивач) на підставі Договору № 11/06-20 від 11.06.2020 року, в січні 2024 року зверталося до відповідача Одеської митниці (далі відповідач), у зв`язку з імпортуванням на територію України товарів.

Так, Декларантом було подано наступні електронні митні декларації:

№ 24UA25U0 від 02.01.2024 року (далі МД-1) на розмитнення Товару-1 мандарин свіжий, сорт SATSUMA, вага (нетто) 20 400,00 кг, країна виробництва Туреччина;

№ 24UA10U0 від 02.01.2024 року (далі МД-2) на розмитнення Товару-2 мандарин свіжий, сорт SATSUMA, вага (нетто) 20 350,00 кг, країна виробництва Туреччина;

№ 24UA52U3 від 03.01.2024 року (далі МД-3) на розмитнення Товару-3 мандарин свіжий, сорт W. MURCOTT, вага (нетто) 20 400,00 кг, країна виробництва Туреччина;

№ 24UA05U2 від 04.01.2024 року (далі МД-4) на розмитнення Товару-4 мандарин свіжий, сорт W. MURCOTT, вага (нетто) 20 400,00 кг, країна виробництва Туреччина;

№ 24UA67U4 від 10.01.2024 року (далі МД-5) на розмитнення Товару-5 апельсини свіжі, сорт WASHINGTON, вага (нетто) 20 150,00 кг, країна виробництва Туреччина;

№ 24UA66U5 від 10.01.2024 року (далі МД-6) на розмитнення Товару-6 апельсини свіжі, сорт WASHINGTON, вага (нетто) 20 400,00 кг, країна виробництва Туреччина;

№ 24UA83U4 від 11.01.2024 року (далі МД-7) на розмитнення Товару-7 апельсини свіжі, сорт WASHINGTON, вага (нетто) 20 150,00 кг, країна виробництва Туреччина;

№ 24UA82U2 від 28.01.2024 року (далі МД-8) на розмитнення Товару-8 мандарин свіжий, сорт W. MURCOTT, вага (нетто) 20 400,00 кг, країна виробництва Туреччина.

Всі зазначені Товари поставлялися позивачу фірмою (резидент Туреччини) «ONPAK GIDA TARIM URUNLERI VE SANAYI TICARET LIMITED SIRKETI» (далі Постачальник) на підставі одного контракту № 13/22 від 10.03.2022 року.

Декларантом разом з вищезазначеними МД було подано всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі МКУ) та необхідні для підтвердження митної вартості Товарів відповідно до обраної умови оплати (післяплата) та поставки (СРТ Одеса), а саме: декларацію митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс). Ці документи вказано в графі 44 відповідних декларацій, за якими відмовлено в митному оформленні, та в графі 44 декларацій, які були оформлені після коригування митної вартості відповідачем.

Проте після подання МД, відповідачем були відправлені Декларантові повідомлення з вимогою надати додаткові документи, а саме: виписки з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; експортну декларацію країни відправлення.

Підставами для запиту відповідачем додаткових документів слугувало те, що подані документи (на переконання відповідача) містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

У відповідь Декларантом надіслано листи із запитаними відповідачем додатковими документами, а саме:

в межах оформлення МД-1 Декларантом надіслано лист № 02/01-24-5 від 02.01.2024 р., разом з яким було надано прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 10.12.2023 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-02/01-2024 від 02.01.2024 року, розрахунок ціни (калькуляція) № б/н від 26.12.2023 року та копія митної декларації країни відправлення № 23330100EX00249421 від 23.12.2023 року;

в межах оформлення МД-2 Декларантом надіслано лист № 02/01-24-4 від 02.01.2024 р., разом з яким було надано прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 10.12.2023 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-02/01-2024 від 02.01.2024 року, розрахунок ціни (калькуляція) № б/н від 25.12.2023 року та копія митної декларації країни відправлення № 23330100EX00250672 від 25.12.2023 року;

- в межах оформлення МД-3 Декларантом надіслано лист № 03/01-24-2 від 03.01.2024 р., разом з яким було надано прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 25.12.2023 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-02/01-2024 від 02.01.2024 року, розрахунок ціни (калькуляція) № б/н від 28.12.2023 року та копія митної декларації країни відправлення № 23330100EX00254172 від 29.12.2023 року;

в межах оформлення МД-4 Декларантом надіслано лист № 04/01-24-2 від 04.01.2024 р., разом з яким було надано прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 25.12.2023 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-02/01-2024 від 02.01.2024 року, розрахунок ціни (калькуляція) № б/н від 30.12.2023 року та копія митної декларації країни відправлення № 23330100EX00255659 від 30.12.2023 року;

в межах оформлення МД-5 Декларантом надіслано лист № 10/01-24-1 від 10.01.2024 р., разом з яким було надано прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 01.01.2024 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-24/01-2024 від 10.01.2024 року, розрахунок ціни (калькуляція) № б/н від 05.01.2024 року та копія митної декларації країни відправлення № 24330100EX00002663 від 05.01.2024 року;

в межах оформлення МД-6 Декларантом надіслано лист № 10/01-24-2 від 10.01.2024 р., разом з яким було надано прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 01.01.2024 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-20/01-2024 від 07.01.2024 року , розрахунок ціни (калькуляція) № б/н від 05.01.2024 року та копія митної декларації країни відправлення № 24330100EX00002713 від 05.01.2024 року;

в межах оформлення МД-7 Декларантом надіслано лист № 11/01-24-1 від 11.01.2024 р., разом з яким було надано прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 01.01.2024 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-20/01-2024 від 07.01.2024 року, розрахунок ціни (калькуляція) № б/н від 05.01.2024 року та копія митної декларації країни відправлення № 24330100EX00002693 від 05.01.2024 року;

в межах оформлення МД-8 Декларантом надіслано лист № 28/01-24-1 від 28.01.2024 р., разом з яким було надано прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 20.01.2024 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-56/01-2024 від 27.01.2024 року, розрахунок ціни (калькуляція) № б/н від 23.01.2024 року та копія митної декларації країни відправлення № 24330100EX00015925 від 23.01.2024 року.

В подальшому відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості, а саме:

- до МД-1 № UA500500/2024/000002/2 від 02.01.2024 року;

- до МД-2 № UA500500/2024/000004/2 від 02.01.2024 року;

- до МД-3 № UA500500/2024/000007/1 від 03.01.2024 року;

- до МД-4 № UA500500/2024/000016/1 від 04.01.2024 року;

- до МД-5 № UA500500/2024/000030/2 від 10.01.2024 року;

- до МД-6 № UA500500/2024/000031/2 від 10.01.2024 року;

- до МД-7 № UA500500/2024/000033/2 від 11.01.2024 року;

- до МД-8 № UA500500/2024/000065/2 від 28.01.2024 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме:

- до МД-1 № UA500500/2024/000002 від 02.01.2024 року;

- до МД-2 № UA500500/2024/000004 від 02.01.2024 року;

- до МД-3 № UA500500/2024/000008 від 03.01.2024 року;

- до МД-4 № UA500500/2024/000021 від 04.01.2024 року;

- до МД-5 № UA500500/2024/000047 від 10.01.2024 року;

- до МД-6 № UA500500/2024/000049 від 10.01.2024 року;

- до МД-7 № UA500500/2024/000053 від 11.01.2024 року;

- до МД-8 № UA500500/2024/000126 від 28.01.2024 року.

Так, відповідно до Рішень про коригування, митна вартість Товарів була відкоригована відповідачем в бік збільшення її розміру, а саме:

митну вартість Товару-1 збільшено до USD 20 400,00, у порівнянні із заявленою Декларантом митною вартістю USD 13 260,00, через що позивачем було додатково (фактично надміру) сплачено ПДВ в розмірі 54 284,56 грн.;

митну вартість Товару-2 збільшено до USD 20 553,50, у порівнянні із заявленою Декларантом митною вартістю USD 13 227,50, через що позивачем було додатково (фактично надміру) сплачено ПДВ в розмірі 55 698,69 грн.;

митну вартість Товару-3 збільшено до USD 20 604,00, у порівнянні із заявленою Декларантом митною вартістю USD 13 260,00, через що позивачем було додатково (фактично надміру) сплачено ПДВ в розмірі 55 937,64 грн.;

митну вартість Товару-4 збільшено до USD 20 604,00, у порівнянні із заявленою Декларантом митною вартістю USD 13 260,00, через що позивачем було додатково (фактично надміру) сплачено ПДВ в розмірі 55 984,63 грн.;

митну вартість Товару-5 збільшено до USD 20 170,15, у порівнянні із заявленою Декларантом митною вартістю USD 13 097,50, через що позивачем було додатково (фактично надміру) сплачено ПДВ в розмірі 54 070,84 грн.;

митну вартість Товару-6 збільшено до USD 20 420,40, у порівнянні із заявленою Декларантом митною вартістю USD 13 260,00, через що позивачем було додатково (фактично надміру) сплачено ПДВ в розмірі 54 741,68 грн.;

митну вартість Товару-7 збільшено до USD 20 150,00, у порівнянні із заявленою Декларантом митною вартістю USD 13 097,50, через що позивачем було додатково (фактично надміру) сплачено ПДВ в розмірі 53 870,24 грн.;

митну вартість Товару-8 збільшено до USD 21 624,00, у порівнянні із заявленою Декларантом митною вартістю USD 13 260,00, через що позивачем було додатково (фактично надміру) сплачено ПДВ в розмірі 62 868,01 грн. Таким чином, всього позивачем було переплачено ПДВ в розмірі 447 456,29 гривень.

У Рішенні про коригування в якості підстави для витребування додаткових

документів та збільшення митної вартості відповідачем зазначено наступне: «відповідно до пп. в) п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України (далі - МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару»; «Згідно контракту 13/22 від 10.03.2022 передбачено передплату або 100% або 14 днів після здійснення митного оформлення , ні в одному документі не має чіткого зазначення умов оплати. Платіжні документи не надавалися».

Відповідачем щодо додатково отриманих документів зазначено наступне: «У додатково наданому висновку експерта щодо ціни на товар від зазначено, що інформація, у висновку взята з незалежних джерел, але експерт не проводив спеціальної перевірки її достовірності. вищезазначений висновок носить виключно інформаційний характер і не можуть бути визначальними при здійснені контролю за правильністю визначення митної вартості товарів; У калькуляції не зазначається вартість навантажувально - розвантажувальних робіт; У наданому прайс-листі не має посилання на жоден документ, що не дає змогу визначити чи актуальна дана цінова пропозиція для інших учасників ринку; У прайс листі зазначено що ціна зазначається на умовах оплати за товар після доставки що суперечить умовам контракту; В копії митної декларації країни відправлення наявне посилання на TPS-E-Fatura (інвойс), який до митного оформлення не надавалася; В додатково наданій копії митної декларації країни відправлення від наявне посилання на наявне посилання на Раїига У, яка до митного оформлення не надавалася».

Як наслідок, відповідачем було винесено Картки відмови, відповідно до яких причини відмови у митному оформленні полягали у прийнятті Рішень про коригування митної вартості.

В подальшому, через ухвалення рішень про коригування та Карток відмови, позивач подав нові митні декларації з урахуванням коригувань відповідача, а саме:

після відмови в оформленні МД-1 оформлено № 24UA15U2 від 02.01.2024 року;

після відмови в оформленні МД-2 оформлено № 24UA22U0 від 02.01.2024 року;

після відмови в оформленні МД-3 оформлено № 24UA43U5 від 03.01.2024 року;

після відмови в оформленні МД-4 оформлено № 24UA80U3 від 04.01.2024 року;

після відмови в оформленні МД-5 оформлено № 24UA23U7 від 10.01.2024 року;

після відмови в оформленні МД-6 оформлено № 24UA30U4 від 10.01.2024 року;

після відмови в оформленні МД-7 оформлено № 24UA68U9 від 11.01.2024 року;

після відмови в оформленні МД-8 оформлено № 24UA07U0 від 28.01.2024 року.

Позивач, вважаючи, що оскаржувані рішення та картки відмови є необґрунтованими, такими, що прямо суперечать нормам та вимогам Митного кодексу України, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що оскаржуване рішення та картка відмови є необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Джерела права та висновки суду

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно частини 1 статті 49 Митного кодексу України (далі МК України): митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 4 статті 53 МК України , у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

У частині 5 статті 53 МК України зазначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У відповідності до частини 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України , контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

У частині 3 статті 54 МК України зазначено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 7 статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з частиною 2 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У відповідності до частини 3 статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу .

Відповідно до частини 4 статті 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частиною 2 статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на декларанта, а у митного органу, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є право витребувати додаткові документи.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, суд зазначає, що сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.

Як встановлено судом, при перевірці митної декларації та поданих до неї документів, митний орган виявив, на його думку, наявність розбіжностей у поданих документах, та у порядку ч.2,3 ст.53,54 МК України, запитав додаткові документи, які б могли спростувати виявлені митним органом розбіжності.

Відносно відсутності інформації про вартість упаковки, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до розділу А.9 умов FCA Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (видання МТП № 560, введені в дію з 01.01.2000 р.), продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.

Відповідно до п. 7.2 Контракту обов`язок упаковки і маркування Товару покладений на Постачальника. Витрати з пакування та маркування товару покладаються на Постачальника. Ці витрати закладаються самостійно Постачальником у вартість товару і додатковому відшкодуванню з боку Покупця не підлягають.

Таким чином, відповідно до умов зазначеного Контракту обов`язок пакування покладається на Постачальника товару та при постачанні Товару витрати з пакування закладалися Постачальником самостійно до вартості Товару і додатковому відшкодуванню з боку позивача не підлягали.

Таким чином, у даному випадку вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару, а відтак, у інвойсі та інших товаросупровідних документах правомірно не зазначено окремо вартості пакування та тари, оскільки їх вартість входить до вартості товару та є її складовою частиною.

Згідно зовнішньоекономічного договору ціна Товару вже включає в себе вартість упаковки та маркування, Позивачем жодних витрат на пакування понесено не було, а тому за приписами ч.10 ст. 58 МК України ці складові не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

До того ж, відповідачу до митного оформлення надавалася Калькуляції, в яких зазначено, що Постачальником до ціни Товару додано таку складову, як вартість тари та пакування.

Отже, відповідач мав усі необхідні документи, що містили дані про таку складову митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, а саме дані про те, що вартість упаковки та робіт з пакування були включені Постачальником до ціни Товару та додатковому відшкодування з боку позивача не підлягали. Вказані вище дані з посиланням на положення Контракту були також зазначені в Листі Декларанта, що було проігноровано відповідачем під час митного оформлення та все одно винесено оскаржуване Рішення про коригування митної вартості.

Зазначена вище позиція стосовно включення вартості пакування до митної вартості також закріплена у рішеннях Верховного Суду у справах із подібними обставинами (наприклад, постанова від 06.03.2018 р. у справі №815/3142/17, постанова від 22.01.2019 р. по справі №815/6794/17, постанова від 18.12.2019 р. по справі №160/8775/18, постанова від 06.02.2020 р. по справі №520/10709/18, постанова від 16.07.2020 р. по справі № 804/3632/17, постанова від 17.01.2023 по справі 0440/5532/18, постанова від 07.02.2023 по справі 815/6775/17, постанова від 21.03.2023 року по справі 815/5817/17 тощо).

Щодо відсутності в документах умов оплати Товару та ненадання банківських платіжних документів, суд зазначає наступне.

Так, у п. 3.2 Контракту прямо передбачено, що якщо в товаросупровідних документах та/або інвойсі або в інших документах, що стосуються поставки товару, яка здійснюється відповідно до певного інвойсу, не зазначено умову оплати поставки такого товару відповідно до п. 3.1. Контракту, то вважається, що 100% вартості такого товару, що поставляється на підставі певного інвойсу, має бути сплачено Постачальнику протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджується ВМД. Тобто сторонами Контракту в п. 3.2. фактично закріплено обрання післяплати як умови оплати за замовчуванням, якщо інше не передбачено товаросупровідними документами або інвойсом.

В свою чергу Контракт надавався Відповідачу до митного оформлення та він був ознайомлений з його змістом.

Таким чином, відповідно до Контракту його сторонами було обрано ту умову оплати Товару, яка передбачає післяплату, а саме 100% вартості Товару має бути сплачено протягом 14 днів після закінчення митного оформлення, що підтверджується ВМД. До того ж, позивач не має обов`язку зазначати в інвойсі умови оплати товару.

Отже, на підставі вищезазначеного можна зробити висновок, що Декларантом не було надано до митного оформлення банківських платіжних документів, що підтверджують сплату Товару, з об`єктивних причин, адже такий Товар на той момент ще не був оплачений.

Щодо зауважень відповідача до Висновків експерта, суд зазначає, що по-перше, посилання відповідача про непроведення експертом перевірки достовірності незалежних джерел, на які йде посилання у висновку, є необґрунтованим. Роблячи такий висновок у Рішенні про коригування, відповідач фактично презумує наявність обов`язку експертів здійснювати купівлю товарів, пропозиції щодо яких ним вивчалися на ринку, оскільки іншого способу перевірки достовірності цінових пропозицій аналогічного товару, окрім як реального придбання такого товару, не існує.

Оскільки до обов`язків експерта при здійсненні товарознавчої експертизи не входить укладення договорів купівлі-продажу товару за кожною з пропозицій, що ним досліджена, зауваження відповідача з цього питання є безпідставними.

По-друге, посилання відповідача на те, що висновок експерта має інформаційний характер, як на підставу залишення його поза увагою, суд зазначає: що кожен документ сам по собі має інформаційний характер, оскільки є джерелом інформації та враховуючи, що всі документи мають інформаційний характер, відповідачем не зазначено об`єктивних підстав, за яких саме надані позивачем висновки не могли бути прийняті до уваги під час перевірки правильності визначення митної вартості; якщо «інформаційність» документа є підставою для залишення його поза увагою, тоді невідомо, які саме експертні висновки має отримати Відповідач для визнання такого висновку таким, що підтверджує митну вартість, якщо такий висновок в будьякому випадку буде містити певну інформацію, а отже буде «інформаційним».

Щодо невключення Постачальником до Калькуляції витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи, суд зазначає наступне.

Так, Калькуляція це документ, який складається Постачальником, та позивач не має впливу на його зміст. Тобто, Постачальник самостійно вирішую, які саме витрати включити до Калькуляції виходячи з фактично понесених ним видатків у зв`язку з поставкою Товару Позивачу. Проте, зазначаємо, що відповідно до п. 4.5 Контракту обов`язок та витрати з навантаження / вивантаження Товару, що пов`язані з транспортуванням такого Товару до порту або іншого місця ввезення на митну територію України покладаються на Постачальника та такі витрати самостійно закладаються Постачальником до ціни Товару та додатковому відшкодуванню з боку Покупця не підлягають.

Таким чином, факт того, що Постачальником в складеній ним Калькуляції не зазначено витрати на завантаження та розвантаження вантажу під час транспортування, жодним чином не впливає на визначення митної вартості Товару Декларантом, адже відповідно до Контракту та за правилами ч. 10 ст. 58 МК України ці складові не підлягають додаванню Декларантом з метою визначення митної вартості Товару тому, що вони вже включені до вартості Товару.

Щодо зауважень відповідача до Прайс-листа, суд зазначає, що зауваження відповідача, що у наданому прайс-листі відсутнє посилання на жоден документ, що не дає змогу визначити чи актуальна дана цінова пропозиція для інших учасників ринку є безпідставними.

Прайс-лист, прайс або ж прейскурант це перелік товарів з урахуванням їхніх характеристик та ціни. В українському законодавстві відсутнє правове регулювання форми прайс-листа.

Прайс-лист стосується всіх учасників ринку «за замовчуванням». Наданий Декларантом прайс-лист не містить даних, які б давали підстави зробити висновок про те, що ціна в ньому індивідуальна і не є актуальною для всіх інших учасників ринку, зворотне відповідачем доведено не було.

По-друге, п. 3.1 Контракту передбачено дві умови оплати товарів, а саме: перший 100% вартості товару на умовах передплати, другий 100% вартості товару протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджується ВМД. Відповідно до даних з Прайс-листів, ціни в них вказані виходячи з умови поставки СРТ Одеса, тобто Товари уважатимуться доставленими з моменту їх надходження в місто Одесу. Розмитнення Товарів, митну вартість яких було скориговано Відповідачем, здійснювалось у відділі митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-Внутрішній» (UA500500). Якщо співставити наведені дані, то стає зрозумілим, що товар вважається поставленим з моменту його надходження в місто Одесу, а сплата за поставку такого товару має здійснюватися відповідно до п. 3.1 та 3.2 Контракту протягом 14 днів з моменту його митного оформлення, яке здійснюється в місті Одесі. Таким чином, в документах немає жодних розбіжностей, Товари мають бути сплачені вже після їх доставки в місто Одесу та розмитнення, що передбачено як Прайс-листами, так і Контрактом.

До того ж те, що в Прайс-листах формулювання умови оплати певним чином відрізняється, це жодним чином не впливає на правильність визначення Декларантом митної вартості Товарів, тим більше, не дивлячись на різницю формулювань, сутність умов оплати як в Контракті, так і в Прайс-листах, ідентична оплата здійснюється не до, а після здійснення поставки.

Отже, зауваження відповідача є безпідставним, адже описана ним «розбіжність» взагалі не має впливу на правильність визначення митної вартості Товарів, особливо з урахуванням того, що всі значущі дані можна отримати та перевірити й з інших документів, які надавалися до митного оформлення Декларантом. Таким чином, Відповідачем було неправомірно проігноровано зміст Прайс-листів під час здійснення контролю за визначенням Декларантом митної вартості Товарів.

Щодо зауважень відповідача до митних декларацій країни відправлення, суд зазначає наступне.

Декларант та позивач не можуть нести відповідальність за те, яким чином складається експортна декларація країни відправлення, адже на цей процес не може впливати ані Декларант, ані позивач, та питання щодо форми та порядку заповнення такого документу регулюється нормативно-правовими актами країни відправлення, тобто в даному випадку Туреччини.

По-друге, Експортні декларації були надані позивачу Постачальником та в позивача відсутні засоби для перевірки їх справжності або справжності окремих їх частин, проте відповідач наділений правом здійснювати таку перевірку та для цього передбачено механізм, а саме: митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості (п. 5 ч. 5 ст. 54 МК України). Відповідач із запитом щодо перевірки справжності Експортних декларацій до митних органів Туреччини не звертався, що говорить про формальність претензій відповідача та про те, що метою відповідача є не об`єктивна оцінка достовірності заявленої Декларантом митної вартості, а напроти її штучне підвищення всупереч вимог митного законодавства України.

По-третє, в Експортних деклараціях зазначено номери рахунків-фактур (E-Fatura) за таким форматом № 2*8603*******/*, але це не додаткові рахунки-фактури, а напроти ті самі інвойси, що були надані до митного оформлення Відповідачу на розмитнення Товарів. Номери за форматом № 2* НОМЕР_1 це ідентифікаційні номери інвойсів, які були ним присвоєні на «Порталі експортних рахунків (інвойсів)» (https://efatura.gtb.gov.tr/) як електронним документам згідно з турецьким митним законодавством програмним забезпеченням для митного оформлення, що є аналогом української Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), яка об`єднує в собі всі програмно-технічні складові, необхідні для автоматизації процесів митного оформлення та контролю. Правила заповнення експортної митної декларації Туреччини регулюються турецьким законодавством та Позивач жодним чином на це впливати не може. Тим більше вартість Товарів, що зазначена в Експортних деклараціях, співпадає з вартістю Товарів, що зазначена в інвойсах на такі Товари, що зайвий раз доводить, що Декларантом було належним чином заявлено митну вартість Товарів, яка відповідає дійсності та ринковим цінам, піддається обчисленню та взаємоузгоджується з даними з інших документів, що були частиною наданого до митного оформлення пакету документів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що документи, подані позивачем до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, відповідають переліку документів, встановлених ч. 2 ст. 53 МК України та не містять розбіжностей.

Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не зазначив про наявність жодних розбіжностей у числових показниках сплачених декларантом сум та проігнорував подані декларантом додаткові документи та пояснення.

Відповідачем не вказано, які саме конкретні розбіжності або невідповідності в поданих позивачем до митного оформлення документах стали підставою для невизнання встановленої ним митної вартості товару, як і не наведено обставин, що вплинули на таке коригування; зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів не вбачається, який саме показник ціни придбаного товару, на думку відповідача, був сумнівним чи/або помилковим, що є підставою для визнання незаконним та скасування рішення митного органу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 року у справі №820/307/17.

При цьому суд зазначає, що витребування додаткових документів у позивача було обґрунтовано формальними підставами (всіма переліченими у ч. 3 ст. 53 МК України підставами).

При цьому, відповідачем не було зазначено яких саме відомостей не вистачає; проігноровано документи, надані позивачем, якими підтверджується як ціна товарів так і розмір фактичної сплати за такі товари; не зазначено конкретних розбіжностей щодо числових значень складових митної вартості імпортованих товарів.

Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 р. у справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

У цій поставної Верховний Суд звернув увагу, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 р. у справі № 820/4849/16 назвав вимоги до запиту додаткових документів, відповідно до яких митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 р. у справі №820/263/17 дійшов висновку, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З викладеного можна дійти висновку, що відповідачем було формально запитано всі документи, які передбачені статтею 53 МК України без зазначення конкретних розбіжностей задекларованої позивачем митної вартості, тому такий запит відповідача не мав на меті та на стосувався визначення митної вартості товару.

Відсутність належного обґрунтування митним органом причин та суті запиту додаткових документів є однією із підстав для подальшого визнання рішення про коригування митної вартості протиправним.

Щодо обраного відповідачем методу митної вартості, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 МКУ прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію, у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. При коригуванні митної вартості товарів за другорядними методами, передбаченими статями 59, 60 та 64 цього Кодексу, у рішенні обов`язково зазначаються помер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (пункту 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).

При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

Проте, як видно з гр. 33 оскаржуваного рішення, коригувань на обсяг партії товарів, умови поставки, комерційних умов тощо, відповідачем не здійснювалось.

Частиною 1 ст. 57 МК встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 ст.57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У ч.8 ст.57 МК України, зазначено, що лише у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідач неправомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості ігноруючи попередні методи при об`єктивній можливості їх застосування.

В рішенні про коригування митної вартості зазначає, що "у митного органу відсутня інформація стосовно операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами", внаслідок чого він застосовує саме резервній (6) метод.

Митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарі передбачених п. 2 ч. 1 ст.57 Митного кодексу України, у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичного, подібного (аналогічного) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі №809/278/17, у постанові від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17 у постанові від 21.02.2018 року у справі №820/17417/14.

Посилання відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з довідкової інформації не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) Держмитслужби України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС Держмитслужби України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в Рішенні Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 820/17417/14, від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17.

Отже, вказані позивачем при декларуванні товару відомості не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації, та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення, прийняті Одеською митницею, є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Звежинський проти Польщі», заява №34049/96 відповідно до п.71 якого суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності (цит. вище справа Брумареску). Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (див. рішення у справі «Pressos Compania Naviera S. A. та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995, серія A, N 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (див. цит. вище рішення у справі Спорронга і Льонрота. При цьому, п. 73 суд підкреслює, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Крім цього, згідно рішення у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», заява №23620/05, відповідно до п.17 суд повторює, що будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших авторитетних джерел, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, пп. 69-73, серія А №52).

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, наявні в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи попуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення щодо визначення (коригування) митної вартості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» у загальній сумі 24 748,68 грн., сплачені згідно платіжного доручення № 3538 від 09.04.2024 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів: №UA500500/2024/000002/2 від 02.01.2024 року; №UA500500/2024/000004/2 від 02.01.2024 року; №UA500500/2024/000007/1 від 03.01.2024 року; №UA500500/2024/000016/1 від 04.01.2024 року; №UA500500/2024/000030/2 від 10.01.2024 року; №UA500500/2024/000031/2 від 10.01.2024 року; №UA500500/2024/000033/2 від 11.01.2024 року; №UA500500/2024/000065/2 від 28.01.2024 року.

Визнати противоправними та скасувати картки відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: №UA500500/2024/000002 від 02.01.2024 року; №UA500500/2024/000004 від 02.01.2024 року; №UA500500/2024/000008 від 03.01.2024 року; №UA500500/2024/000021 від 04.01.2024 року; №UA500500/2024/000047 від 10.01.2024 року; №UA500500/2024/000049 від 10.01.2024 року; №UA500500/2024/000053 від 11.01.2024 року; №UA500500/2024/000126 від 28.01.2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» суму сплаченого судового збору в розмірі 24 748 грн. 68 коп. (двадцять чотири тисячі сімсот сорок вісім гривень шістдесят вісім копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» (вул. Центральна, буд. 1, с. Бурлача Балка, м. Чорноморськ, Одеська область, 68094, ).

Відповідач: Одеська митниця (вул. Лип Івана та Юрія, буд.21А, м. Одеса, 65078, ).

Суддя С.О. Cтефанов