Справа № 200/2393/24
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року Справа№200/2393/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3)

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 25.05.2021р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1-2 з 25.05.2021р. відповідно до статті 12 та пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішенні Верховного суду по справі № 360/3611/20.

29 квітня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13 травня 2024 року від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову, також відповідач надав витребувані ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі докази.

29 травня 2024 року ухвалою суду витребувано у відповідача письмові пояснення: чи призначалась позивачу на підставі його заяви від 25.05.2021 року, у тому числі за рішенням суду, пенсія та на якій підставі; детальний перелік періодів зарахованого страхового стажу позивача.

04 червня 2024 року та 07 червня 2024 року від відповідача на виконання ухвали суду надійшли витребувані судом письмові пояснення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначив, що позивач має страхового стажу 23 роки 6 місяці 29 днів, пільгового стажу за Списком №2 - 15 років 6 місяців 29 днів та пільгового стажу за Списком №1 - 5 років 5 місяців 18 днів та претендує на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці, відповідно до статті 12 та пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з 25.05.2021 року.

Проте, у відповіді адвокатський запит відповідач зазначив, що права на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, у заявника немає через відсутність необхідних 30 років страхового стажу, тому ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058.

Покликаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 з аналогічного питання представник позивача вказує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, тому дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є неправомірними.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька області, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, та вказує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, проте заявлені позовні вимоги позивача стосуються періоду 2021-2022 років та виходять за межі шестимісячного строку звернення до суду.

По суті адміністративного спору відповідач зазначив, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак за результатом розгляду зазначеного звернення 02.07.2021 Торецьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Рішення відповідача оскаржено позивачем в судовому порядку та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 по справі № 200/8237/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02.07.2021 про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву Позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 25.05.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

На виконання вищезазначеного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянуто заяву Позивача від 25.05.2021 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 з урахуванням висновку суду.

Згідно наданих позивачем документів та даних персоніфікованого обліку страховий стаж позивача складає 23 роки 02 місяці 23 дні, пільговий стаж позивача за Списком № 2 складає 15 років 06 місяців 29 днів (в тому числі за Списком № 1 05 років 05 місяців 18 днів, навчання за фахом 02 роки 10 місяців 09 днів, військова служба 02 роки 19 днів).

За результатом повторного розгляду заяви позивача від 25.05.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону № 1058 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

За наведених обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, що при виконанні рішення суду діяло в межах резолютивної частини судового рішення та наданих повноважень, не порушуючи права позивача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи документи, суд встановив наступне.

Згідно паспорту громадянина України НОМЕР_1 , позивачу виповнилось 55 років 24 травня 2021 року.

Заява позивача про призначення пенсії датована 25.05.2021 року.

Згідно рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02.07.2021 року, позивачу відмовлено у призначенні пенсії на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить 23 роки 6 місяців, водночас, до страхового стажу позивача зараховано всі періоди, проте їх загальна тривалість склала 23 роки 2 місяці 23 дні.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/8237/21 від 04.10.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 липня 2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 25.05.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.02.2022 року № 53, прийнятого на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/8237/21 від 04.10.2021 року, до трудового та пільгового стажу за Списком № 2 додатково зараховані періоди: навчання за фахом у середньому ГППУ № 84 м. Авдіївки з 01.09.1981 року по 09.07.1984 року; проходження військової служби в радянській армії з 12.05.1985 року по 09.06.1987 року; роботи на підприємстві Ворошиловське Су-134 треста «Донбасстальконструкція» на посаді монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 3 розряду дільниці № 1 з 01.09.1987 року по 15.05.1988 року; роботи в Авдіївському коксохімзаводі в Малому підприємстві «Форум» на посаді монтажника по ремонту коксохімічного устаткування з 10.03.1995 року по 30.11.1998 року; на підставі висновків суду до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 23.06.2008 року по 20.05.2009 року та з 30.11.2010 року по17.07.2014 року в якості продавця непродовольчих товарів в Приватному підприємстві ОСОБА_3 Пільговий стаж за Списком № 2 складає 15 років 06 місяців 29 днів, в тому числі за Списком № 1 05 років 05 місяців 18 днів, страховий стаж 23 роки 2 місяці 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.06.2022 року № 53, прийнятого на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/8237/21 від 04.10.2021 року, ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсійної справи на пільгових умовах з урахуванням рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/8237/21 від 04.10.2021; до пільгового стажу додатково зараховано періоди: навчання за фахом у середньому ГППУ №84 м. Авдіївки з 01.09.1981 по 09.07.1984; роботи на підприємстві Авдіївський коксохімзавод в якості електромонтера по ремонту електроустаткування основних цехів за Списком №2 з 13.07.1984 по 19.04.1985; проходження військової служби в Радянської армії з 12.05.1985 09.06.1987; роботи на підприємстві Ворошиловське Су-134 треста «Донбасе стальконструкція» на посаді монтажника по монтажу сталевих і залізобетонних конструкцій З розряду дільниці №1 з 01.09.1987 по 15.05.1988; роботи в Авдіївському коксохімзаводі в Малому підприємстві «Форум» на посаді монтажника по ремонту коксохімічного устаткування з 10.03.1995 по 30.11.1998; до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 23.06.2008 по 20.05.2009 та з 30.11.2010 по 17.07.2014 в якості продавця непродовольчих товарів в Приватному підприємстві ОСОБА_3 , так як позивачем не надані документи в підтвердження зарахування стажу в спірні періоди, що виключає можливість суду встановити наявність права для зарахування до страхового стажу позивача за цей періоди роботи; за відсутністю страхового стажу у період до 1 квітня 2024 р. пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку страхового стажу з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року не менше 28 років 6 місяців у чоловіків, таким чином, після перерахунку пенсії пільговий стаж роботи за Списком №2 становить 15 років 06 місяців 29 днів, страховий стаж - 23 роки 06 місяців 29 (!) днів, що суперечить вимогам законодавства, тому згідно наданих документів та з урахуванням рішення суду право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону 1058 відсутнє.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.06.2022 №53, вік заявника 55 років; на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/8237/21 від 04.10.2021 повторно розглянуто заяву від 25.05.2021 року з урахуванням висновку суду щодо призначення пенсії відповідно до ч.2 ст. 114 Закону 1058: до пільгового стажу за Списком №2 зараховано періоди: навчання за фахом у середньому ГППУ №84 м. Авдіївки з 01.09.1981 по 09.07.1984; роботи на підприємстві Авдіївський коксохімзавод в якості електромонтера по ремонту електроустаткування основних цехів з 13.07.1984 по 19.04.1985; - проходження військової служби в Радянської армії з 12.05.1985 по 09.06.1987; - роботи на підприємстві Ворошиловське Су-134 треста «Донбасс стальконструкція» на посаді монтажника по монтажу сталевих і залізобетонних конструкцій 3 розряду дільниці №1 з 01.09.1987 по 15.05.1988; роботи в Авдіївському коксохімзаводі в Малому підприємстві «Форум» на посаді монтажника по ремонту коксохімічного устаткування з 10.03.1995 по 30.11.1998. Страховий стаж заявника складає 23 роки 02 місяців 23 днів. Пільговий стаж за Списком №2 складає 15 років 06 місяців 29 днів ( в тому числі за Списком №1 05 років 05 місяців 18 днів, навчання за фахом 02 роки 10 місяців 09 днів, військова служба 02 роки 19 днів). Пенсія за віком на пільгових умовах призначається відповідно до ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стаж робот з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсій на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи. За відсутністю страхового стажу у період до 1 квітня 2024 р. пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку страхового стажу з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року не менше 28 років 6 місяців у чоловіків.

Згідно письмових пояснень відповідача, за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.05.2021 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/8237/21 від 04.10.2021, згідно наданих документів (трудова книжка від 18.07.1984 серії НОМЕР_3 , військовий квиток від 12.05.1985 серії НОМЕР_4 , диплом від 10.07.1984 серії НОМЕР_5 ) та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача становить 23 роки 02 місяців 23 дні (!). До страхового стажу зараховано періоди роботи згідно із трудовою книжкою від 18.07.1984 серії НОМЕР_3 : з 01.09.1981 по 09.07.1984, з 13.07.1984 по 19.04.1985, з 12.05.1985 по 30.05.1987, з 01.09.1987 по 15.05.1988, з 01.06.1988 по 18.11.1993, з 22.11.1993 по 30.11.1994, з 02.12.1994 по 13.02.1995, з 10.03.1995 по 30.11.1998, з 07.02.2002 по 09.02.2002. Згідно із відомостями про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 зараховано періоди роботи: з 20.05.2009 по 30.09.2010, з 01.11.2010 по 30.11.2010. До страхового стажу не враховано період роботи з 23.06.2008 згідно запису трудової книжки від 18.07.1984 серії НОМЕР_6 , оскільки відсутній запис про звільнення, завірений печаткою підприємства; період роботи у ПП ОСОБА_3 в якості продавця непродовольчих товарів з 01.12.2010 по 17.07.2014, оскільки відсутні записи про прийняття та звільнення на роботу в трудовій книжці, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про роботу та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за зазначені періоди відсутні.

Згідно довідки Форма РС-право від 31.05.2024 року страховий стаж позивача становить 23 роки 2 місяці 23 дні, з яких фактичний страховий стаж 18 років 2 місяці 23 дні, додаткові роки за Список № 1 5 років.

Спірним у цій справі є право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема, достатність для цього страхового стажу позивача.

Наявність достатнього пільгового стажу за Списком № 2 та досягнення позивачем на день звернення за призначенням пенсії необхідного віку не є спірними між сторонами.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, факт відмови в призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах за Списком № 2 через недостатність страхового стажу визнається відповідачем та доказами, наявними в матеріалах справи, тому встановлені обставини спірних правовідносин не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Щодо строку звернення до суду з адміністративним позовом суд зазначає, що ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою задоволено та поновлено позивачу строк звернення до суду з позовною заявою.

Обґрунтовуючи свою позицію суд зазначив, що поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

В контексті спірних правовідносин поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовною заявою можуть бути об`єктивні обставини, які виникли в наслідок запровадження на території країни воєнного стану та ним зумовлені.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 затвердженого Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (в первісній редакції, яку слід застосовувати до спірних правовідносин), який набрав чинності 27 грудня 2022 року.

Згідно означеного Переліку, з 24.02.2022 року по 28.02.2024 року Авдіївська міська територіальна громада була віднесена до території активних бойових дій, з 29.02.2024 - до тимчасово окупованої території України.

З численних публікацій у ЗМІ широкому загалу відомо, що місто Авдіївка Донецької області перебувало під численними обстрілами ворога, гуманітарна ситуація у місті була надважкою, місто фактично зруйновано окупаційними військами.

Ураховуючи викладене, а також значення справи для сторін, негативні наслідки надмірного суворого тлумачення процесуальних норм, що можуть мати наслідком позбавлення позивача у доступі до реалізації права на соціальне забезпечення, гарантованого Конституцією України, а також беручи до уваги встановлені обставини спірних правовідносин, суд вирішив поновити позивачу строк звернення до суду з позовною заявою.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій […].

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються виплати: […] у тому числі, пенсія за віком; […].

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Згідно п. 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Преамбулою Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 1 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам;

09 липня 2003 року було прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

В пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення, тобто з 23 січня 2020 року.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 114 Закон № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто, приписи п. 2 ч. 2 ст. 114 Закон № 1058-IV встановлюють збільшені показники страхового стажу в порівнянні з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вирішуючи спір відносно встановлення правових норм, які підлягають застосуванню при визначенні наявності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, суд керуючись приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №360/3611/20 від 21.04.2021 року, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду 03 листопада 2021 року.

В зазначеному рішенні колегія суддів дійшла висновку, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Крім того, колегія суддів зазначила, що «частиною першою статті 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду), на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 6 Основного закону державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У контексті вимог статей 6, 8, 22, 46, 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2020 щодо порушень частини першої статті 8 Конституції України внаслідок підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи мають враховуватись всіма суб`єктами владних повноважень».

Відтак, з матеріалів адміністративної справи суд встановив, що позивач до 01.04.2015 працював на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та досяг віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Відтак, застосовуючи до спірних правовідносин приписи пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII до редакції Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII, суд дійшов висновку про недостатність страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки він становить менше 25 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При цьому, позивач не порушував перед судом питання про зарахування незарахованих відповідачем періодів страхового стажу, не оскаржує обчислення періодів страхового стажу та визнає його загальну тривалість у обсязі 23 роки 6 місяців 29 днів.

Поряд із цим, сторона позивача не заперечує, що приписи пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII до редакції Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII, вимагають наявності 25 років страхового стажу.

Слід також урахувати, що відповідачем було розглянуто питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, як за Списком № 1, так і за Списком № 2, проте, з матеріалів адміністративної справи суд установив, що для призначення пенсії позивачу за Списком № 1 у позивача недостатньо пільгового стажу, а за Списком № 2 у позивача недостатньо страхового стажу.

Також потрібно звернути увагу, що вимоги щодо стажу для призначення пенсії за Списком № 2 є вищими (збільшені показники віку та стажу) ніж за Списком №1, оскільки умови праці, що надають право для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, є важчими, що обумовлює їх більш шкідливий вплив на організм людини та скорочення пільгового та страхового стажу в таких умовах для призначення пенсії.

Відтак, достатність страхового стажу у позивача для призначення пенсії за Списком № 1 не зумовлює достатність страхового стажу для призначення пенсії за Списком №2.

Із доводів позовної заяви суд установив, що сторона позивача вважає, що пільговий стаж за Списком №1 має бути доданий до страхового стажу позивача, проте суд із такою позицією сторони позивача погодитись не може, оскільки перевіривши дані довідки Форма РС-право суд установив, що пільговий стаж за Списком №1 включений до страхового стажу позивача загальною тривалістю 23 роки 2 місяці 23 дні.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись Конституцією України, Законом № 1788-ХІІ, Законом № 1058-IV та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька області, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про: визнання неправомірними дій Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 25.05.2021р.; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1-2 з 25.05.2021р. відповідно до статті 12 та пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішенні Верховного суду по справі № 360/3611/20.

Повний текст рішення складено та підписано 11 червня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Кониченко