Справа № 120/3359/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 р. Справа № 120/3359/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

18.03.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або позивачка) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС або відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.03.2024 за №№ та .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15.02.2024 поштою позивачка отримала акт від 12.02.2024 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ "ОТП Банк" фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017". З акту слідує, що позивачкою не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, не відображено доходу, отриманого платником як додаткове благо, в сумі 77836,04 грн та не сплачено податок з такого доходу. Не погодившись з отриманим актом, позивачка подала заперечення на нього, але листом від 29.02.2024 за № 7904/6/02-32/24-05-10 ГУ ДПС повідомило позивачку про те, що висновки акту перевірки залишено без змін, а подані заперечення без задоволення. Відтак на підставі відповідного акту перевірку контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.03.2024 за №№ , , якими позивачці донараховано грошові зобов`язання з ПДФО в сумі 17513,11 грн та з військового збору в сумі 1459,43 грн за 2017 рік.

Позивачка з вказаними рішеннями не погоджується та зазначає, що 12.12.2016 між нею та АТП "ОТП Банк" був підписаний Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № CNL-B00/008/2006 від 03.02.2006, відповідно до якого ОСОБА_1 , як позивальник, зобов`язується погасити боргові зобов`язання за кредитним договором перед банком у розмірі 10000 доларів США у термін до 12.12.2016, а натомість банк здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 3007,65 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення додаткового договору становить 77836,04 грн. У той же день (12.12.2016) позивачка сплатила банку кошти в сумі 10000 доларів США, після чого їй було вручене письмове повідомлення від АТ "ОТП БАНК" за № B00-73-5-5/864 від 12.12.20216 про те, що банк немає до неї жодних майнових претензій та вимог по Кредитному договору № CNL-B00/008/2006 від 03.02.2006. Відтак позивачка наголошує на тому, що її взаємовідносини з АТ "ОТП Банк" були припинені 12.12.2016 і в 2017 році не поновлювалися, що спростовує висновки акту перевірки про отримання нею доходу у 2017 році.

Крім того, позивачка вказує на те, що 09.02.2017 вона подала податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік, а тому податковий орган не мав законних підстав для нарахування ПДФО за 2016 рік.

Також, на думку позивачки, у відповідача відсутні належні й допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримала додаткове благо від АТ "ОТП Банк" в сумі 77836,04 грн в I кварталі 2017 року, тобто відсутні факти порушення вимог податкового законодавства в 2017 році з її боку.

Ухвалою суду від 22.03.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.04.2024 поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та зазначає, що проведеною документальною невиїзною перевіркою, результати якої оформлені актом № 6572/02-32-24-05/ від 20.02.2024, встановлено порушення позивачкою вимог податкового законодавства внаслідок недекларування доходу за 2017 рік у вигляді додаткового блага від АТ "ОТП БАНК" в сумі 77836,04 грн, що призвело до несплати ПДВО в сумі 14010,49 грн та військового збору в сумі 1167,54 грн.

При цьому відповідач зауважує, що АТ "ОТП Банк", як податковий агент, відобразив вищезазначену суму прощеного (списаного) боргу за кредитним договором у звітності за формою 1-ДФ за I квартал 2017 року з ознакою доходу 126. Тим самим банк виконав свій податковий обов`язок, визначений пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (далі ПК України), тоді як позивачка не подала податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, не відобразила у такій декларації доходу, отриманого як додаткове благо, та не сплатила ПДВФ та військовий збір від цього доходу.

Щодо заперечень ОСОБА_1 на акт перевірки, то відповідач зазначає, що вони були розглянуті контролюючим органом у встановленому законом порядку, однак за результатами їх розгляду залишені без задоволення відповідно до висновку щодо розгляду заперечень від 29.02.2024 № 70/02-32-24-05.

Отже, ГУ ДПС вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними, а тому просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

09.04.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка заперечує доводи та аргументи відповідача, наведені у відзиві, та просить задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково позивачка зазначає, що листом від 05.12.2019 № 01-05-19-6/1401 АТ "ОТП Банк" відмовив у наданні на запит ГУ ДПС інформації, яка містить банківську таємницю, щодо взаємовідносин із ОСОБА_1 по кредитному договору. Тобто, як вважає позивачка, жодних даних про неї від банку відповідач не отримав, а його посилання в акті перевірки на відомості від банку є надуманими та безпідставними.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши доводи сторін на підтримку своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

03.02.2006 між ОСОБА_1 та АТ "ОТП БАНК" був укладений Кредитний договір № CNL-B00/008/2006 від 03.02.2006, за яким ОСОБА_1 (позичальник) отримала від банку кредит у розмірі 27000 доларів США та, своєю чергою, зобов`язалася повернути його з відсотками за користування на умовах і в строки, обумовлені договором.

12.12.2016 між ОСОБА_1 та АТ "ОТП Банк" підписаний Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № CNL-B00/008/2006 від 03.02.2006.

Згідно з пунктом 1 вказаного Додаткового договору ОСОБА_1 (позичальник) у термін до 12.12.2016 зобов`язується погасити перед банком боргові зобов`язання за кредитним договором у розмірі 10000 доларів США (еквівалент 258793,55 гривень по курсу НБУ). У цьому разі позичальник буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед банком в повному обсязі і банк, керуючись ст. 605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 3007,65 доларів США (еквівалент 77836,04 грн по курсу НБУ).

Водночас пунктом 2 Додаткового договору передбачено, що при прощенні боргу у позичальника відповідно до вимог пп. "д" п. 164.2 ст. 164 ПК України виникає оподатковуваний дохід та позичальник зобов`язаний подати до податкового органу декларацію, сплатити податки та збори з такого доходу в порядку та у розмірах, встановлених чинним законодавством України. Шляхом підписання позичальником Додаткового договору позичальник стверджує, що банк проінформував його про необхідність сплати податків та зборів з суми прощеного боргу.

12.12.2016 на виконання умов Додаткового договору позивачка поповнила свій поточний банківський рахунок на суму 10000 доларів (258793,55 еквівалент у гривнях) для погашення кредиту.

Згідно з письмовим повідомленням АТ "ОТП Банк" № B00-73-5-5/864 від 12.12.2016, у зв`язку з належним виконанням ОСОБА_1 протокольного рішення підкомітету по роботі з проблемною заборгованістю фізичних осіб та представників середнього та малого бізнесу № 199 від 29.11.2016, АТ "ОТП Банк" немає жодних майнових претензій та вимог до ОСОБА_1 по Кредитному договору № CNL-B00/008/2006 від 03.02.2006.

09.02.2017 позивачка ОСОБА_1 подала податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, в якій зазначила, що у звітному році не отримала жодних доходів, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу, відтак задекларувала "нульові" зобов`язання зі сплати ПДФО та військового збору за 2016 рік.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до затвердженого графіку, на підставі пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України та наказу ГУ ДПС від 18.12.2023 № 3568к головним державним інспектором відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС Юрченко-Скринник О. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Відповідно до висновків проведеної перевірки (акт № 6572/02-32-24-05/ від 20.02.2024) позивачка допустила порушення вимог пп. "д" 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, внаслідок чого підлягає донарахуванню ПДФО за 2017 рік в загальній сумі 14010,49 грн, та вимог п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого підлягає донарахуванню військовий збір за 2017 рік в сумі 1167,54 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки, 19.02.2024 позивачка поштою надіслала на адресу ГУ ДПС заперечення, в яких надала пояснення щодо відсутності факту порушення вимог податкового законодавства у зв`язку з прощенням (анулюванням) АТ "ОТП Банк" кредитної заборгованості в сумі 77836,04 грн у грудні 2016 року. До заперечень позивачка додала: копії даних із застосунку "Дія" про перебування підприємцем в період з 29.01.2004 по 30.12.2016 на обліку в ГУ ДПС; копію договору від 12.12.2016 про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № CNL-B00/008/2006 від 03.02.2006; копію повідомлення АТ "ОТП Банк" від 12.12.2006 за № B00-73-5-5/864 про припинення взаємовідносин з ОСОБА_1 ; копію декларації від 09.02.2017 про майновий стан та доходи ОСОБА_1 за 2016 рік.

Листом від 29.02.2024 № 7904/6/02-32-24-05-10 ГУ ДПС повідомило позивачку про те, що за результатами розгляду її заперечень на акт документальної позапланової невиїзної перевірки № 6572/02-32-24-05/ від 20.02.2024, вирішено висновки, наведені в акті перевірки, залишити без змін, а заперечення без задоволення.

05.03.2024 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення за №№ , , якими позивачці збільшено податкові зобов`язання з ПДФО за 2017 рік на загальну суму 17513,11 грн, в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 3502,62 грн, та зобов`язання з військового збору на загальну суму 1459,43 грн, в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 291,89 грн.

Позивачка вважає вказані рішення протиправними, а тому звернулася до адміністративного суду з позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Згідно з пп. 163.1.1 та 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз. 2 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, є вичерпним.

Так, відповідно до пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку-боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Аналогічна правова позиція викладена у багатьох рішеннях Верховного Суду, зокрема в постановах від 12 березня 2024 року по справі № 280/2320/19, від 18 березня 2021 року по справі № 911/3142/19, від 20 жовтня 2020 року по справі № 140/30/20, від 20 жовтня 2020 року по справі № 140/30/20, від 17 жовтня 2019 року по справі № 420/5895/18, від 13 червня 2018 року по справі № 820/6755/16, від 12 серпня 2020 року по справі № 160/2116/19, від 15 травня 2018 року по справі № 821/1594/17, від 19 липня 2019 року по справі № 826/4240/18, від 14 листопада 2019 року по справі № 520/10880/18, від 25 листопада 2019 року по справі № 500/2252/18, від 04 червня 2020 року по справі № 826/7305/17, від 24 жовтня 2018 року по справі № 826/6896/17, від 01 жовтня 2019 року по справі № 826/4578/17, від 29 січня 2019 року по справі № 821/707/17, від 19 червня 2020 року по справі № 260/769/19, від 07 жовтня 2021 року по справі № 540/1875/19, від 30 травня 2022 року по справі № 804/7880/16, від 22 червня 2022 року по справі № 826/9493/17, від 16 вересня 2022 року по справі № 826/15158/16.

Питання правозастосування абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України також отримало оцінку у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі № 826/12872/17.

У вказаній постанові Судова палата дійшла висновків, що сума основного боргу (тіла кредиту), анульованого кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності, відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом, а тому підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Із системного аналізу правових норм Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у згаданій вище постанові дійшов висновку, що у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Судом встановлено, що на підставі Договору про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № CNL-B00/008/2006 від 03.02.2006, який 12.12.2016 був укладений між АТ "ОТП Банк" та позичальником ОСОБА_1 , банк здійснив анулювання (прощення) позивачці основної суми боргу (кредиту) в розмірі 3007,65 доларів США, що в перерахунку на гривні по курсу НБУ на день укладення додаткового договору становить 77836,04 грн.

Факт прощення вказаної кредитної заборгованості визнається позивачкою та повністю підтверджується матеріалами справи.

Отже, відповідна сума прощеного кредиту в розмірі 77836,04 грн згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивачки) та підлягає включенню до її загального річного оподатковуваного доходу.

При цьому пунктом 2 Додаткового договору позивачку було повідомлено про те, що прощена сума боргу вважається оподатковуваним доходом і що позивачка зобов`язана подати до податкового органу декларацію та сплатити до бюджету передбачені чинним законодавством України податки і збори з такого доходу.

Відтак кредитором (банком) також дотримано умов, з якими положення підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про незгоду позивачки з визначеними банком розмірами сум коштів до моменту винесення спірних рішень контролюючого органу та необхідності сплати податкових зобов`язань. У цій справі не встановлено й того, що позивачкою оспорювались дії банку щодо прощення їй кредитного боргу у конкретно визначеній сумі.

Крім того, під час розгляду справи позивачка не заперечила тієї обставини, що анульований банком борг в сумі 77836,04 грн складається виключно із суми основного боргу та не містить у своїй структурі процентів за користування кредитом.

Ба більше, у пункті 1.2 Додаткового договору прямо прописано, що сума прощеного боргу є сумою кредиту (основної суми боргу) в розмірі 3007,65 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення Додаткового договору 12.12.2016 становить 77836,04 грн.

Також не встановлено судом відповідних обставин, за яких слід застосовувати до спірних правовідносин правила пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачка ОСОБА_1 , будучи позичальницею (платником податків), яка отримала додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом, та яка була належним чином повідомлена банком (податковим агентом) про прощення (анулювання) такого боргу, була зобов`язана відобразити анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податків та зборів.

Щодо доводів позивачки про те, що її взаємовідносини з АТ "ОТП Банк" припинилися 12.12.2016 і в 2017 році не поновлювалися, то суд зазначає таке.

За змістом абзацу "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України обов`язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб від отриманого додаткового блага виникає за таких обов`язкових умов: 1) повідомлення кредитором щодо прощення кредитної заборгованості та отримання позичальником додаткового блага у формі суми анульованого боргу; 2) включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано.

З матеріалів справи видно, що фактичне списання позивачці основної суми боргу дійсно відбулося 12.12.2016, що підтверджується письмовим повідомленням АТ "ОТП Банк" № B00-73-5-5/864 від 12.12.2016.

Втім, судом встановлено, що банк, як податковий агент, відобразив дохід позивачки в розмірі 77836,04 грн у звітності форми № 1-ДФ з ознакою доходу "126" (дохід, отриманий платником податку як додаткове благо) у І кварталі 2017 року.

Таким чином, хоча цивільні правовідносини між АТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 по Кредитному договору № CNL-B00/008/2006 від 03.02.2006 припинилися в грудні 2016 року внаслідок укладення та виконання Додаткового договору № 1 від 12.12.2016, податковий обов`язок щодо подання податкової декларації та включення до неї суми прощеного боргу виник у позивачки за підсумками 2017 року, у зв`язку з наданням банком до контролюючого органу податкового розрахунку за формою 1-ДФ про суму доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку ОСОБА_1 в I кварталі 2017 року.

Разом з тим позивачка декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік не подала та, відповідно, не нарахувала та не сплатила передбачені законом податки і збори із доходу, отриманого як додаткове благо в сумі 77836,04 грн.

Водночас подання 09.02.2017 податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік не є свідченням виконання позивачкою свого обов`язку, передбаченого абзацом "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України. Адже у такій декларації позивачка не задекларувала прощену банком суму боргу у складі свого загального річного оподаткованого доходу, а натомість вказала у декларації, що у звітному році не отримала жодних доходів. Це при тому, що за змістом положень пункту 2 Додаткового договору підписанням договору позичальник підтверджує, що банк поінформував його про необхідність відображення суми прощеного боргу у податковій декларації як оподатковуваний дохід та обов`язок сплати з такого доходу передбачених законодавством України податків та зборів.

Щодо відмови АТ "ОТП Банк" у наданні ГУ ДПС запитуваної інформації, а відтак відсутність, на думку позивачки, належних й допустимих доказів на підтвердження факту вчинення нею податкового правопорушення, то суд виходить з наступного.

Як вже зазначалося вище, відповідно до абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України та інших проаналізованих норм податкового законодавства, у разі прощення (анулювання) позичальнику основної суми боргу, у кредитора виникає обов`язок відобразити суму анульованого (прощеного) боргу в податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а у позичальника задекларувати такий дохід і сплатити з нього необхідні податки і збори.

За обставинами цієї справи АТ "ОТП Банк" виконав свій обов`язок як податковий агент та надав у податковому розрахунку за формою № 1-ДФ про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб за ознакою "126" (додаткове благо), інформацію про отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага в сумі 77836,04 грн в I кварталі 2017 року.

Водночас, в силу приписів закону, із зазначеними діями податкового агента пов`язується виникнення у платника обов`язку подати майнову декларацію і сплатити до бюджету податки та збори у встановленому порядку і розмірі, а у разі невиконання цього обов`язку право контролюючого органу на виконання покладених на нього функцій здійснити перевірку сплати відповідних податків і зборів та, за наявності підстав, донарахувати платнику несплачені суми податків і зборів.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 липня 2023 року у справі № 160/19333/21, згідно з якою сума коштів, анульована за самостійним рішенням банку та включена до податкового розрахунку за формою 1-ДФ, є додатковим благом позивача, у зв`язку з чим у нього виник обов`язок нарахувати та сплатити з такої суми податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також подати до контролюючого органу відповідну декларацію.

З матеріалів справи вбачається, що для перевірки відомостей з ЦБД ДРФО про отримання ОСОБА_1 у 2017 році доходу у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) в сумі 77836,04 грн, відповідачем на адресу АТ "ОТП Банк" був надісланий лист № 4578/10-02-32-50-06 від 28.11.2019 з проханням підтвердити інформацію, відображену у формі 1-ДФ податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого), зокрема, на користь ОСОБА_1 , і сум утриманого з нього податку щодо основної суми боргу, анульованого (прощеного) за самостійним рішенням банку.

Листом від 05.12.2019 № 01-05-19-6/1401 банк відмовився розкрити інформацію, що становить банківську таємницю, але, попри це, в останньому абзаці відповіді на запит ГУ ДПС повідомив, що підтверджує інформацію, надану у податковому розрахунку за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощений (анульований) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та що на виконання вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України банк шляхом надсилання повідомлення про прощення заборгованості та/або укладення додаткового договору про прощення боргу повідомляв платників податку про обов`язок сплатити податки та збори з доходу сум прощеного боргу.

Таким чином, вказаним листом банк лише додатково підтвердив раніше подану до податкового органу інформацію про отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага в сумі 77836,04 грн, а також те, що прощена сума є основною сумою кредитної заборгованості.

Щодо доводів позивачки про неврахування відповідачем її заперечень на акт перевірки та доданих до них документів, то такі під час розгляду справи не підтвердилися та спростовуються зібраними у справі доказами.

Як встановлено судом, не погодившись з висновками акту перевірки № 6572/02-32-24-05/ від 20.02.2024, позивачка 19.02.2024 поштою надіслала до ГУ ДПС свої письмові заперечення.

Листом № 6841/6/02-32-24-05-10 від 22.02.2024 позивачку повідомлено про те, що розгляд заперечень відбудеться 29.02.2024 в приміщенні ГУ ДПС за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7.

За результатами розгляду заперечень позивачки вирішено заперечення залишити без задоволення, а висновки акту документальної позапланової невиїзної перевірки без змін, про що позивачу поінформовано листом від 29.02.2024 № 7904/6/02-32-24-05-10.

При цьому у листі акцентовано на тому, що платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 до заперечення не надано додаткових документів на підтвердження подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік та відображення у ній доходу, отриманого як додаткове благо.

Водночас вказаний висновок відповідача, з огляду на встановлені обставини справи та наявні у ній докази, є правильним та відповідає дійсності, оскільки нездійснення позивачкою самостійного нарахування та сплати податків та зборів, а також неподання до контролюючого органу відповідної декларації свідчить про порушення нею відповідних норм ПК України.

Таким чином, суд погоджується з правомірністю визначення позивачці грошового зобов`язання з ПДФО, обчисленого із суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту) в сумі 77836,04 грн.

Щодо сплати військового збору, то суд враховує, що Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01 січня 2015 року, були внесені зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, згідно з якими тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відтак, з огляду на отримання позивачкою доходу у вигляді додаткового блага, правильним є й висновок контролюючого органу щодо донарахування позивачці грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обчисленого із суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту) в сумі 77836,04 грн.

Отже, при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 05.03.2024 за №№ , податковий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

Наведені позивачкою доводи окремо або у своїй сукупності вказаного висновку не змінюють та не дають суду законних підстав для скасування оскаржуваних рішень.

Частинами першою, другою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до положень статей 77, 90 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 30 рішення ЄСПЛ у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до пункту 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності та беручи до уваги правову позицію Верховного Суду щодо порядку оподатковування доходу у вигляді додаткового блага, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, позивачка немає права на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне рішення суду складено 11.06.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович