Справа № 260/9579/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/9579/23 пров. № А/857/5650/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 260/9579/23 за адміністративним позовом керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави до Солотвинської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Рейті С.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

Керівник Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області (далі також позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області (далі також відповідач), яким просить визнати протиправною бездіяльність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області щодо незабезпечення безкоштовним харчуванням дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів в закладах освіти Солотвинської селищної ради та зобов`язати Солотвинську селищну раду Тячівського району Закарпатської області вчинити дії, спрямовані на забезпечення безкоштовним харчуванням дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів в закладах освіти Солотвинської селищної ради.

В обґрунтування позовних вимог прокурором зазначено, що ним виявлено факт протиправної бездіяльності Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, яка полягає у незабезпеченні дітей пільгових категорій на отримання безоплатного харчування та встановлено порушення гарантованих Конституцією України прав дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та дітей, які мають мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області щодо незабезпечення безкоштовним харчуванням дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів в закладах освіти Солотвинської селищної ради. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є протиправним та таким, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, постановлено з порушенням норм матеріального права, а відтак таке оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі апелянт щодо бездіяльності Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, що на думку позивача полягає у незабезпеченні дітей пільгових категорій на отримання безоплатного харчування та встановлено порушення гарантованих Конституцією України прав дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів та дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пояснює наступне:

Положеннями ч. 7 ст. 20 Закону України «Про загальну середню освіту» визначено, що відповідальність за організацію харчування учнів у закладах освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності, додержання вимог санітарного законодавства, законодавства про безпечність та якість харчових продуктів покладається на засновників та керівників відповідних закладів освіти.

У відповідності до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про освіту» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, у підпорядкуванні яких перебувають державні і комунальні заклади освіти, забезпечують безоплатним гарячим харчуванням: дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах (групах), дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», дітей з числа осіб, визначених у статтях 10 та 101 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які навчаються в закладах дошкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) чи фахової передвищої освіти.

Ст. 15 ч. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, у підпорядкуванні яких перебувають державні і комунальні заклади дошкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) чи фахової передвищої освіти, забезпечують безкоштовним харчуванням дітей, на яких поширюється чинність цього Закону (ст. 10, 10-1) та дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів.

Апелянт звертає увагу суду на те, що вказана норма є імперативною та її застосування не залежить від будь-яких рішень органу місцевого самоврядування. Отже, підставою для встановлення умов і підстав застосування пільг на харчування дітей є не рішення органу місцевого самоврядування, яке встановлювало б абстрактну можливість їх отримання вказаною категорією осіб, а рішення (акт) індивідуальної дії, яке відповідний орган приймає, розглядаючи документи кожної конкретної особи, що звернулась до нього разом із заявою про надання пільг та довідкою про призначення допомоги.

На думку апелянта, вказані норми закону селищною радою навпаки передбачені, оскільки рішенням від 23.12.2022 № 2077 звільнено від плати за харчування дітей батьків або осіб, що передбачено законодавством України із зазначенням частини пільгової категорії та конкретизацією словом «тощо» синонімом якого є «і таке інше», «і подібне», тобто від плати за харчування звільнено всі пільгові категорії дітей, батьків або осіб, які вказані у всіх законодавчих актах. Джерелом фінансування видатків на харчування є кошти місцевого бюджету, яких за період поточного навчального року станом на 01.11.2023 року витрачено 172 тис. грн. Крім цього в мотивувальній частині спірного рішення є чітке посилання на законодавство, яким передбачені відповідні категорії дітей, а саме наказ Міністерства освіти і науки України від 21.11.2002 № 667 «Про затвердження порядку встановлення плати для батьків за перебування дітей у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах».

Також звертає увагу на те, що у національному законодавстві такої норми права, що зобов`язувала б орган місцевого самоврядування конкретизувати в тексті рішення сесії, тим паче, якщо є посилання на відповідний закон, яким визначні відповідні права - відсутні. В свою чергу в інформації, наданій у вигляді таблиці, додатком до листа Солотвинської селищної ради про розгляд запиту від 27.09.2023 № 05-27/1938 окружній прокуратурі чітко наведено кількість дітей забезпечених харчуванням в закладах освіти територіальної громади, які мають статус пільгової категорії, в тому числі дітей 28 з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах та 3 дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, тобто користуються встановленими законодавцем пільгами, також в частині безкоштовного харчування.

В подальшому на виконання рішення органу місцевого самоврядування Управлінням освіти, молоді та спорту, яке являється виконавчим органом Солотвинської селищної ради з правами юридичної особи, видано наказ від 23.12.2022 № 85 «Про організацію харчування дітей у закладах дошкільної та загальної середньої освіти Солотвинської ТГ у 2023 році».

Факт безкоштовного харчування дітей пільгової категорії в тому числі дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах/групах та дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів підтверджується відповідними листами закладів дошкільної та загальної середньої освіти територіальної громади. Вважає, що окружною прокуратурою не взято до уваги, не надано правової оцінки інформації, яка перебуває у вільному публічному доступі, та інформації, яка надана окружній прокуратурі листом (від 27.09.2023 за № 05- 27/1938), подала до суду безпідставну позовну заяву.

Також апелянт повідомляє, що суду першої інстанції надано рішення прийняте тридцять першою сесією VIII скликання від 16.11.2023 № 2621 «Про внесення доповнень до п. 4 рішення тридцять першої сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради № 2077 від 23 грудня 2022 року «Про встановлення розміру батьківської плати в навчальних закладах Солотвинської селищної ради на 2023 рік», яким конкретизовано, зміст тексту п. 4 рішення тридцять першої сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради № 2077 від 23 грудня 2022 року «Про встановлення розміру батьківської плати в навчальних закладах Солотвинської селищної ради на 2023 рік» а саме, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах/групах; дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів та інші пільгові категорії дітей, щодо забезпечення безкоштовного харчування дітей.

Вказаним рішенням, не зважаючи на безпідставність позову, органом місцевого самоврядування виправлено заявлені в позивних вимогах порушення. Доказом цього є і саме спірне рішення Закарпатського окружного адміністративного суду, яким позов задоволено тільки частково, але визнано протиправною бездіяльність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.

Таким чином апелянт вважає, що в діях Солотвинської селищної ради відсутня бездіяльність, щодо незабезпечення безкоштовним харчуванням дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, оскілки сам факт незабезпечення безкоштовним харчуванням дітей відповідних категорій відсутній, як на момент подачі позовної заяви так і на даний час, а отже і відсутній предмет спору.

Просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції відзив, в якому висловив підтримку висновків суду першої інстанції, та зазначив, що законодавець визначив обов`язок органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції забезпечувати безкоштовне харчування певним категоріям дітей, тобто вжиття заходів щодо організації харчування дітей покладено саме на Солотвинську селищну раду.

Вказує, що до твердження відповідача проте, що підставою для встановлення умов і підстав для застосування пільг на харчування дітей є не рішення органу місцевого самоврядування, а рішення (акт) індивідуальної дії слід відноситися критично з огляду на нас тупне. У даному випадку законодавством розрізняє дві дії: щодо організації такого звільнення та його безпосереднього запровадження щодо конкретної дитини. У цьому контексті варто звернутися до правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16.04.2009 справа № 1- 9/2009.

Вважає, що Рішення про пільгові умови оплати харчування дітей, яке Солотвинська селищна рада прийняла 23.12.2022 щодо дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, які перебувають під опікою і виховуються в сім`ях, дітей працівників органів внутрішніх справ, які загинули при виконанні службових обов`язків, дітей-напівсиріт, дітей з числа внутрішньо переміщених осіб, встановлює норми права локального характеру, які застосовуються неодноразово, а упродовж тривалого часу року і розраховані на широке коло осіб, тобто за своєю суттю є нормативним актом.

Таким чином, дії які повинна була вчинити Солотвинська селищна рада прийняти рішення щодо категорії дітей з числа дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей з інвалідністю, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів та дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», спрямовані на реалізацію політики держави у соціальній сфері та стосувались не конкретних осіб, а певних соціальних груп, які потребують підтримки держави.

Враховуючи викладене, стверджує, що рішення органу місцевого самоврядування, яким батьки звільняються від сплати за харчування або така плата зменшується, не є рішенням (актом) індивідуальної дії.

Щодо посилання відповідача на те, що Управлінням освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради видано наказ від 23.12.2022 № 85 «Про організацію харчування дітей у закладах дошкільної та загальної середньої освіти Солотвинської ТГ у 2023 році», яким передбачено безкоштовне харчування дітей з числа дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей з інвалідністю, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, зазначає, що Управління освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Тячівського району не уповноважено визначати пільгові категорії дітей, які мають право на безоплатне харчування, а тільки зобов`язано організовувати таке харчування.

Таким чином, позивач вважає, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі №260/9579/23 є законним, обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, тоді як доводи, наведені в апеляційній скарзі, цього не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу Солотвинської селищної ради залишити без задоволення а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року по справі 260/9579/23 залишити без змін.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що законодавець визначив обов`язок органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції забезпечувати безкоштовне харчування певним категоріям дітей.

На запит Тячівської окружної прокуратури від 22.09.2023 року за № 07.52-104- 4708ВИХ-23 про надання інформації з приводу категорії дітей, які мають право на безкоштовне харчування в закладах дошкільної та загальної середньої освіти орган місцевого самоврядування 27.09.2023 року за № 05-27/1938 надав копію рішення 31 сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради від 23.12.2022 року № 2077 «Про встановлення розміру батьківської плати в навчальних закладах Солотвинської селищної ради на 2023 рік» та інформацію у вигляді таблиці про те, що кількість дітей в закладах освіти територіальної громади, які мають статус пільгової категорії становить 227 осіб, в тому числі 28 дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах та 39 дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів.

Так, пунктом 4 вказаного рішення передбачено «Звільнити від плати за харчування дітей батьків або осіб, що передбачено законодавством України (діти-сироти і діти позбавлені батьківського піклування, які перебувають під опікою і виховуються в сім`ях; діти працівників органів внутрішніх справ, які загинули при виконанні службових обов`язків, діти- напівсироти, діти з числа внутрішньо переміщених осіб, тощо)».

Незважаючи на вимоги законодавчих актів, рішенням Солотвинської селищної ради від 23.12.2022 № 2077, всупереч вимогам ч. 10 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та ч. З ст. 56 Закону України «Про освіту», не передбачено звільнення від сплати за харчування у закладах освіти дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів та дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд вважав, що наведене свідчить про протиправну бездіяльність Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.

Разом з тим суд констатував, що 16.11.2023 року Солотвинською селищною радою прийнято рішення № 2621 «Про внесення доповнень до п. 4 рішення тридцять першої сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради № 2077 від 23.12.2022 року «Про встановлення розміру батьківської плати в навчальних закладах Солотвинської селищної ради на 2023 рік», яким конкретизовано, зміст тексу п. 4 рішення тридцять першої сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради № 2077 від 23.12.2022 року «Про встановлення розміру батьківської плати в навчальних закладах Солотвинської селищної ради на 2023 рік» а саме, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах/групах; дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів та інші пільгові категорії дітей, щодо забезпечення безкоштовного харчування дітей.

Відтак, виходячи зі змісту заявлених вимог, аналізу норм, які регулюють спірні відносини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача, оскільки, зобов`язання відповідача до вчинення дій не призведе до більш ефективного захисту прав.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Рішенням 31 сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради Тячівського району від 23.12.2022 № 2077 «Про встановлення розміру батьківської плати в навчальних закладах Солотвинської селищної ради на 2023 рік» звільнено від оплати за харчування дітей в навчальних закладах батьків або осіб, категорії яких передбачено законодавством України - дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, які перебувають під опікою і виховуються в сім`ях, дітей працівників органів внутрішніх справ, які загинули при виконанні службових обов`язків, дітей-напівсиріт, дітей з числа внутрішньо переміщених осіб.

При цьому при прийнятті вказаного рішення Солотвинською селищною радою не враховані категорії дітей з числа дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей з інвалідністю, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів та дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Також, моніторингом офіційного інтернет-сайту Іваничівської селищної ради Волинської області встановлено, що останньою будь-які інші рішення щодо встановлення плати за харчування дітей у закладах загальної середньої освіти не приймалися.

Вважаючи бездіяльність Солотвинської селищної ради, яка полягає у незабезпеченні безкоштовним харчуванням дітей з числа дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей з інвалідністю, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів та дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», протиправною, прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом України «Про охорону дитинства» охорону дитинства визначено як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини (преамбула).

Відповідно до вимог частини третьої статті 56 Закону України «Про освіту» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, у підпорядкуванні яких перебувають державні і комунальні заклади освіти, забезпечують безоплатним гарячим харчуванням, у тому числі дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах (групах), дітей з числа осіб, визначених у статтях 10 та 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які навчаються в закладах дошкільної освіти, осіб інших категорій, визначених законодавством та/або рішенням органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини десятої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» діти з числа внутрішньо переміщених осіб чи діти, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, які навчаються у дошкільних навчальних закладах незалежно від підпорядкування, типів і форми власності, забезпечуються безкоштовним харчуванням у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про дошкільну освіту», організація та відповідальність за харчування дітей у державних і комунальних закладах дошкільної освіти покладаються на, у тому числі, органи місцевого самоврядування, а також на керівників закладів дошкільної освіти.

Положеннями частини сьомої статті 20 Закону України «Про загальну середню освіту» визначено, що відповідальність за організацію харчування учнів у закладах освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності, додержання вимог санітарного законодавства, законодавства про безпечність та якість харчових продуктів покладається на засновників та керівників відповідних закладів освіти.

Також, питання організації харчування дітей в навчальних закладах, у тому числі обов`язок забезпечити таке харчування за кошти місцевих бюджетів врегульоване Порядком організації харчування у закладах освіти та дитячих закладах оздоровлення та відпочинку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 № 305.

Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що засновник (засновники) закладів освіти забезпечують безоплатне гаряче харчування в державних і комунальних закладах освіти за рахунок коштів відповідних бюджетів відповідно до встановленого в закладі освіти режиму (кратності) харчування для дітей з числа внутрішньо переміщених осіб, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів; дітей з числа осіб, визначених у статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до власних (самоврядних повноважень) виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація матеріально-технічного та фінансового забезпечення закладів освіти, які належать територіальним громадам або передані їм.

Згідно зі статтею 89 Бюджетного кодексу України видатки на освіту здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад.

Норми зазначених законодавчих актів враховують категорії дітей, які мають право на безкоштовне харчування, а органи місцевого самоврядування можуть забезпечувати харчуванням дітей та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів.

Таким чином, законодавець визначив обов`язок органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції забезпечувати безкоштовне харчування певним категоріям дітей.

На запит Тячівської окружної прокуратури від 22.09.2023 року за № 07.52-104- 4708ВИХ-23 про надання інформації з приводу категорії дітей, які мають право на безкоштовне харчування в закладах дошкільної та загальної середньої освіти орган місцевого самоврядування 27.09.2023 року за № 05-27/1938 надав копію рішення 31 сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради від 23.12.2022 року № 2077 «Про встановлення розміру батьківської плати в навчальних закладах Солотвинської селищної ради на 2023 рік» та інформацію у вигляді таблиці про те, що кількість дітей в закладах освіти територіальної громади, які мають статус пільгової категорії становить 227 осіб, в тому числі 28 дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах та 39 дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів.

Так, пунктом 4 вказаного рішення передбачено «Звільнити від плати за харчування дітей батьків або осіб, що передбачено законодавством України (діти-сироти і діти позбавлені батьківського піклування, які перебувають під опікою і виховуються в сім`ях; діти працівників органів внутрішніх справ, які загинули при виконанні службових обов`язків, діти- напівсироти, діти з числа внутрішньо переміщених осіб, тощо)».

Незважаючи на вимоги законодавчих актів, рішенням Солотвинської селищної ради від 23.12.2022 № 2077, всупереч вимогам ч. 10 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та ч. З ст. 56 Закону України «Про освіту», не передбачено звільнення від сплати за харчування у закладах освіти дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів та дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Водночас, Указом Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. У ряді областей проводяться активні бойові дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 затверджено Порядок надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Такий статус надається, зокрема, дітям, які отримали поранення, контузію, каліцтво; зазнали фізичного, сексуального насильства; незаконно утримувалися, у тому числі в полоні; зазнали психологічного насильства. Такий статус надається дитині за зверненням законного представника органом опіки та піклування.

Таким чином, враховуючи ситуацію в Україні, що склалася внаслідок воєнних дій збройних формувань російської федерації, кількість внутрішньо переміщених осіб та осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, в тому числі і дітей, кожного дня збільшується. Тому, в подальшому, не виключені факти реєстрації вказаної категорії осіб на території Солотвинської селищної ради.

Солотвинська селищна рада з метою забезпечення та організації безкоштовного харчування дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах; дітей з числа внутрішньо переміщених осіб; дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів; дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» своїм рішенням повинна була передбачити пільгові умови оплати харчування для таких дітей в закладах освіти, засновником яких вона є, та передбачити необхідні кошти у місцевому бюджеті.

Разом з тим колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що оскільки 16.11.2023 року Солотвинською селищною радою прийнято рішення № 2621 «Про внесення доповнень до п. 4 рішення тридцять першої сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради № 2077 від 23.12.2022 року «Про встановлення розміру батьківської плати в навчальних закладах Солотвинської селищної ради на 2023 рік», яким конкретизовано, зміст тексу п. 4 рішення тридцять першої сесії VIII скликання Солотвинської селищної ради № 2077 від 23.12.2022 року «Про встановлення розміру батьківської плати в навчальних закладах Солотвинської селищної ради на 2023 рік» а саме, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних та інклюзивних класах/групах; дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів та інші пільгові категорії дітей, щодо забезпечення безкоштовного харчування дітей, а відтак в діях відповідача відсутня бездіяльність.

З цього приводу слід зазначити, що порушення вимог законодавства з питання надання соціальних пільг вищевказаній категорії дітей ставить під загрозу закріплені ст. ст. 3, 53 Конституції України права дітей на життя та загальнодоступність освіти.

Держава зобов`язана гарантувати дотримання прав і свобод громадян та забезпечувати вжиття всіх можливих заходів з метою використання визначеною категорією громадян (в даному випадку дітей вказаної вище категорії) можливості отримання соціальних гарантій (пільг), передбачених законодавством.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статтею 6 вищевказаного Закону передбачено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Статтею 2 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції держави - учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме: управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; забезпечення здобуття повної загальної середньої, професійно-технічної освіти у державних і комунальних загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладах, вищої освіти у комунальних вищих навчальних закладах, створення необхідних умов для виховання дітей, молоді, розвитку їх здібностей, трудового навчання, професійної орієнтації, продуктивної праці учнів, сприяння діяльності дошкільних та позашкільних навчально-виховних закладів, дитячих, молодіжних та науково-просвітницьких організацій; організація медичного обслуговування та харчування у закладах освіти, культури, фізкультури і спорту, оздоровчих закладах, які належать територіальним громадам або передані їм (підпункти 1, 2, 6, п. а, ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України є загальнообов`язковими та однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить їх у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, є Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ (Преамбула Закону).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства» законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-гіравових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Всі діти на території України відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.ст. 5, 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань про надання пільг та державної допомоги дітям та сім`ям з дітьми відповідно до законодавства; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.

Засадами державної політики у сфері освіти та принципами освітньої діяльності відповідно до ст. 6 Закону України «Про освіту» є: людиноцентризм; верховенство права; забезпечення рівного доступу до освіти без дискримінації за будь-якими ознаками.

Таким чином, саме на органи місцевого самоврядування держава покладає обов`язок по забезпеченню звільнення від сплати за харчування в навчальних закладах дітей пільгових категорій.

У той же час, селищна рада прийняла рішення від 23.12.2022 № 2077, згідно з яким встановила пільги з харчування для інших категорій дітей та проігнорувала вимоги законодавства в частині забезпечення безкоштовним харчуванням дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних класах; дітей з числа внутрішньо переміщених осіб; дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів; дітей з числа осіб, визначених у статтях 10, 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», таким чином порушила вимоги ч. З ст. 56 Закону України «Про освіту», ст. 35 Закону України «Про дошкільну освіту», ч. 10 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відтак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що наведене свідчить про протиправну бездіяльність Солотвинська селищної ради Тячівського району Закарпатської області, яка полягає у незабезпеченні безкоштовним харчуванням дітей вказаних вище категорій.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 260/9579/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 10.06.24