Справа № 308/9960/24
Суддя: Дегтяренко К. С.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9960/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Дегтяренко К.С.,

за участю секретаря Чейпеш В.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Кузьма К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,-

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з позовною заявою до громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позов мотивує тим, що відповідач о 21 год 09 хв 07.06.2024 року в районі 198 прикордонного знаку (територія Великоберезнянської територіальної громади Ужгородського району, Закарпатської області) був затриманий при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску через державний кордон України, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 07.06.2024 року.

Своїми діями відповідач порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України», та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

В ході проведення перевірочних заходів було встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документований посвідкою на постійне проживання в Україні ІН065115, виданою 20.12.2014, орган, що видав 1201, підстава видачі 03/01. Місце проживання особи зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, з`ясовано, що жодних інших документів, які б підтверджували законність його перебування на території України та давали право на виїзд з України встановленим законодавством порядком у громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не має.

Термін дії паспортного документа громадянина російської федерації для виїзду за кордон 51 № НОМЕР_2 закінчився 06.06.2021 року.

Враховуючи, що 10 червня 2024 року відносно громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийнято рішення про примусове видворення з України, відповідач 07.06.2024 року, був затриманий за спробу незаконного перетинання державного кордону із України до Словацької Республіки, відсутність у нього документів, що дають право на виїзд з України, а також підстав для законного перебування в Україні, тому наявні всі підстави для його затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Адвокатом Бондарєвим О.Г. подано відзив на позовну заяву у якому просив у задоволенні позову відмовити.

Вподальшому участь адвоката Бондарєва О.Г. , який діяв на підставі Доручення для центру безоплатної вторинної правничої допомоги , була припинена, у звязку з допуском до участі у справі адвоката на підставі договору ОСОБА_3 .

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила такий задовольнити з викладених у ньому підстав.

Відповідач у судовому засіданні відносно позову заперечив. Пояснив, що намагався потрапити в Словацьку Респулбіку, для продовження дії паспорту для виїзду закордон. Наміру покидати територію України не мав. При цьому пояснив, що хотів отримати на території Словацької республіки тимчасовий статус біженця, і думав, що його пропустять на кордоні, для того щоб продовжити вже недіючий паспорт. Разом з тим пояснити, чому він не продовжив дію паспорту, який закінчився 21.06.2021 року, одразу після його закінчення чи до того, на момент коли між Україною та РФ існували дипломатичні відносини пояснити не зміг. Крім того зазначив,що продовженнядії паспорту йому було потрібно, щоб після 25 років, продовжити дію посвідки на постійне місце проживання.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відносно задоволення позову заперечують повністю, з наступних підстав на момент затримання ОСОБА_2 він був документований посвідкою на постійне місце проживання яка була дійсна. Постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності відсутня, данних, що він хотів незаконно перетнути кордон не має. Крім того зазначила, що він отримав освіту на території України, має постійне місце роботи, тут проживає його мама та дівчина. Крім того зазначила, що у разі якщо суд дійде висновку про підстави для видворення ОСОБА_2 застосувати до нього заставу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 год 09 хв 07.06.2024 року в районі 198 прикордонного знаку (територія Великоберезнянської територіальної громади Ужгородського району, Закарпатської області) був затриманий при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску через державний кордон України, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 07.06.2024 року.

Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ №014816 від 08 червня 2024 року, протоколом про адміністративне затримання відповідача від 07 червня 2024 року та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 07 червня 2024 року.

Громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документований посвідкою на постійне проживання в Україні ІН065115, виданою 20.12.2014, орган, що видав 1201, підстава видачі 03/01. Місце проживання особи зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Термін дії паспортного документа громадянина російської федерації ОСОБА_2 для виїзду за кордон 51 № НОМЕР_2 закінчився 06.06.2021 року.

Крім того, 10 червня 2024 року начальником НОМЕР_3 прикордонного загону полковником ОСОБА_4 затверджено рішення про примусове видворення за межі України громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні встановлено, що посвідка на постійне місце проживання ІН065115 ОСОБА_2 скасована.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання не дозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно пункту 7 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 1 статті 26 Конституції та статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Згідно п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Згідно статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 14 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Враховуючи, що відповідач, як встановлено, втратив легальні підстави перебувати на території України, він є нелегальним мігрантом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно абзацу 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2952-IX від 24.02.2023, примусове повернення не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію або якщо такий договір не має механізму реалізації чи не виконується.

Відповідно до ч.1 ст. 289 КАС України, За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Щодо спроби перетину державного кордону України, суд вважає за необхідне зазначити наступне, ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав, що збирався перетнути державний кордон, для продовження дії паспорту, так як був записаний до консульської установи, разом з тим визнав, що мав недійсний паспорт громадянина РФ для виїзду за кордон, однак з його слів, вважав, що йому вдастся перетнути кордон, разом з тим затриманий він був поза межами пункту пропуску. Крім того пояснив, що хотів отримати статус біженця в Словацькій республіці, вказні пояснення відповідача є суперечливими і суд сприймає їх як спосіб захисту, оскільки відповідач так чітко і не пояснив, яка була його реальна мета перетину кордону, отримання паспорту, чи статусу біженця в країні Європейського союзу.

Крім того суд враховує той факт, що можливості самостійно покинтуи територію України у ОСОБА_2 відсутні.

Враховуючи вищенаведене, оскільки, як встановлено, відповідач був затриманий за незаконну спробу перетину державного кордону України до Ссловацької республіки, відсутність у нього документів , що надають право виїзду з України, а також підстав на законне перебування на території України, через скасування посвітки на постійне місце проживання, наявність рішення про примусове видворення, суд вважає, що є достатні підстави для його затримання та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту перебування іноземців або осіб без громадянства, оскільки існує ризик, що відповідач і надалі ухилятиметься від примусового видворення, він не належить до осіб, яким надано статус біженця та не є особою, яка потребує додаткового захисту. При цьому, як встановлено, останній порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та фактично незаконно перебуває на території України.

Згідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поданий позов підлягає до задоволення і відповідача слід затримати з метою видворення за межі території України на строк шість місяців, для забезпечення процедура видворення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 246, 257, 289 КАС України суд,-

ухвалив:

Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців, але не довше моменту виконання рішення суду про примусове видворення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.289 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Дегтяренко