Справа № 620/17241/21
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Файдюка В.В.

при секретарі Литвин С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про зміну способу і порядку виконання рішення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та винести нове рішення, яким змінити спосіб і порядок виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.01.2022 року у справі № 620/17241/21 шляхом стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 106 294,37 грн. грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових відпусток за період з 1997 року по 2013 рік.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.01.2022 року у справі № 620/17241/21, яке набрало законної сили 25.02.2022 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації частин невикористаних щорічних чергових відпусток, за період з 1997 року по 2013 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічних чергових відпусток, за період з 1997 року по 2013 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період, з 16.07.2021 по 26.01.2022 включно, у розмірі 30000, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення суду, 31.05.2022 видано виконавчі листи.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 просить змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, а саме: стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області 106 294,37 грн. грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових відпусток, за період з 1997 року по 2013 рік.

Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення суду, на думку позивача, є наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, оскільки рішення суду має зобов`язальний характер та не передбачає стягнення коштів на користь стягувача, а виконання рішення потребує списання коштів з державного органу на користь стягувача, а тому таке списання повинно здійснюватися за бюджетною програмою Державною казначейською службою України.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду позивача із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення (далі по тексту - заява).

Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб виконання судового рішення шляхом стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області 106 294,37 грн. грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових відпусток, за період з 1997 року по 2013 рік, не узгоджується зі змістом статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України та потягне за собою фактично зміну судового рішення по суті, що є неприпустимим, оскільки рішення у справі набрало законної сили, та матиме наслідком зміну обраного судом способу відновлення порушеного права позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічний висновок викладено у ч. 2-3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду (ч.2 ст. 378 КАС України).

Згідно з ч.3 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, ст. 378 КАС України визначено підстави та порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного його виконання у процесі виконавчого провадження.

Наведена норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу та порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим судом.

Відтак, встановлення способу виконання рішення не повинно змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Під порядком виконання рішення слід розуміти законодавчу послідовність і зміст виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, обраний позивачем спосіб виконання судового рішення шляхом стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області 106 294,37 грн. грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових відпусток, за період з 1997 року по 2013 рік, не узгоджується зі змістом статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України та матиме наслідком фактичну зміну судового рішення по суті, що є неприпустимим, оскільки рішення у справі набрало законної сили, та матиме наслідком зміну обраного судом способу відновлення порушеного права позивача.

Тобто, заявник визначає шлях виконання рішення саме через стягнення з відповідача на його користь 106 294,37 грн. грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових відпусток, за період з 1997 року по 2013 рік.

Між тим, судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним). Тобто, воно не може бути скасоване (змінене) судом, що його прийняв. Основні і додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними. Тобто, суд, який прийняв рішення, може внести до нього виправлення, які не торкаються суті відомостей, що викладені у рішенні.

У даному випадку, подаючи до суду заяву про зміну способу і порядку виконання рішення шляхом стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 106 294,37 грн. грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових відпусток, за період з 1997 року по 2013 рік, позивач просить суд змінити та розширити резолютивну частину свого рішення, змінити рішення суду по суті та спосіб захисту, що є неможливим, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є незмінним.

Натомість, стягнення суми грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових відпусток позивача, за період з 1997 року по 2013 рік, в межах виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.01.2022 року у справі № 620/17241/21, яке набрало законної сили 25.02.2022 року, може бути підставою для звернення позивача з окремим позовом, що є правом останнього, проте не може бути застосоване як зміни способу або порядку виконання рішення, відповідно до ст. 378 КАС України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про безпідставність заяви позивача про зміну способу і порядку виконання судового рішення та відмову у її задоволенні, відповідно апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Таким чином, судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 378, 382 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

В.В. Файдюк

Повний текст виготовлено 10.06.2024 року