Справа № 560/2432/24
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2432/24
РІШЕННЯ

іменем України

10 червня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити позивачу пенсію по інвалідності з дня встановлення ІІІ-ї групи інвалідності, тобто - з 01.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу протиправно відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності.

До суду надійшов відзив, в якому Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

До суду надійшов відзив, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності. Вважає, що позовні вимоги щодо призначення пенсії по інвалідності є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.02.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.03.2024 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.04.2024 витребувано повторно в відповідача докази.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з відомостями трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , дата заповнення - 04.02.1996, позивач:

- 28.01.1996 - прийнятий в члени колгоспу "Зоря" с. Котелянка Полонського району, Хмельницької області;

- з 6.06.1996 по 28.11.1997 - служив в армії;

- 11.09.1998 - звільнений з членів колгоспу;

- 14.09.1998 - прийнятий на службу в органи внутрішніх справ;

- 20.08.2010 - звільнений з органів внутрішніх справ.

У довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.11.2023 №263 зазначено, що позивач дійсно проходив військову службу в періоди: з 06.06.1996 по 28.11.1997 - строкова військова служба; з 03.03.2022 дотепер - військова служба по мобілізації.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №216633 позивачу з 01.09.2023 встановлена третя група інвалідності.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся з заявою від 20.12.2023 про призначення пенсії по інвалідності згідно з Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.12.2023 №07 позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та у зв`язку з не виконанням вимог абзацу 2 пункту 2.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 5 років 8 місяців 4 дні. До страхового стажу не зараховано:

- період трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , дата заповнення 04.02.1996 року, оскільки записи до трудової книжки внесенні з порушенням п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, а саме: на титульній сторінці книжки наявне виправлення дати народження, яке не завірено належним чином;

- періоди проходження служби в органах УМВС з 01.07.2000 по 20.08.2010 року, згідно послужного списку та довідки № 345-9/1 від 04.12.2023 року, оскільки згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про сплату страхових внесків, тоді як на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 (далі постанова № 794), від 08.06.1998 № 832 починаючи з 01.07.2000 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 постанови № 794). З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами. Для врахування даного періоду необхідно надати довідку про нараховані заявнику суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески, передбаченої пунктом 2 Порядку зарахування періодів служби до страхового стажу військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), особам рядового і начальницького складу за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2006 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 770. Даною Постановою встановлено, що у разі відсутності в реєстрі застрахованих осіб відомостей щодо грошового забезпечення страховий стаж зараховується на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески, виданої військовою частиною чи органом, який виплачує (виплачував) грошове забезпечення. У разі передачі справ до архівних установ довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески подаються військовою частиною чи органом, який сплачував грошове забезпечення, на підставі інформації з архівних установ. У разі ліквідації (припинення діяльності) військової частини чи органу, який виплачує (виплачував) грошове забезпечення, довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески видаються правонаступниками або органами, які уповноважені рішеннями керівників державних органів.

У рішенні також зазначено, що до звернення про призначення пенсії по інвалідності не долучено виписку з акта огляду МСЕК, що направляється органам Пенсійного фонду України.

Згідно з відомостями пенсійної справи, до страхового стажу позивача (5 років 8 місяців 4 дні) зараховано періоди: з 01.01.1996 по 05.06.1996; з 06.06.1996 по 28.11.1997; з 01.01.1998 по 30.06.1998; з 14.09.1998 по 30.06.2000; з 04.03.2022 по 09.01.2023; з 10.01.2023 по 18.01.2023; з 19.01.2023 по 30.09.2023.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Приписами частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положеннями частини 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 32 Закону №1058-IV.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років.

Спірним є наявність в позивача законодавчо визначеного страхового стажу.

Зі змісту рішення відповідача слідує, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії по інвалідності є те, що до страхового стажу останнього не зараховано ряд періодів, зокрема, періоди згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_1 , дата заповнення 04.02.1996 року, оскільки на титульній сторінці книжки наявне виправлення дати народження, яке не завірено належним чином.

Надаючи оцінку наведеним доводам, суд зазначає та враховує таке.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Наявні у трудовій книжці записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивача у спірний період.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідачі не надали.

Щодо посилань відповідачів на те, що на титульній сторінці трудової книжки наявне виправлення дати народження, яке не завірено належним чином, суд зазначає та враховує таке.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі - Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.

Приписами пункту 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 2.12 Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Доводи відповідачів про те, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.07.2000 по 20.08.2010, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків, суд вважає помилковими з врахуванням такого.

Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботи до страхового стажу через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №423/757/17.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №607/4451/16-а викладено правову позицію, згідно якої сама по собі відсутність записів у трудовій книжці чи відсутність індивідуальних відомостей про застраховану особу (сплату страхових внесків в ПФУ) не може бути достатнім та належним доказом підтвердження відсутності трудових відносин.

При цьому відповідач не надав суду жодних доказів, що відомості, які містяться в трудовій книжці колгоспника позивача, містять неправдиві або недостовірні дані. В судовому порядку трудова книжка колгоспника позивача недійсною також не визнавалась.

Зі змісту наведеного слідує, що наявні підстави для зарахування періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_1 до страхового стажу позивача. Проте позивач не заявляє позовних вимог щодо зарахування періодів до страхового стажу.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу періоди з 29.11.1997 по 31.12.1997, з 01.07.1998 по 11.09.1998, з 01.07.2000 по 20.08.2010 (з урахуванням зарахування до страхового стажу позивача періодів з 01.01.1996 по 05.06.1996; з 06.06.1996 по 28.11.1997; з 01.01.1998 по 30.06.1998; з 14.09.1998 по 30.06.2000). У протилежному випадку відбудеться штучне збільшення страхового стажу за рахунок подвійного зарахування періодів.

Щодо зазначення в рішенні від 21.12.2023 №07 про те, що до звернення про призначення пенсії по інвалідності не долучено виписку з акта огляду МСЕК, суд зазначає, що згідно з розпискою-повідомленням позивач додав до заяви від 20.12.2023 виписку з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності №216633 від 4.10.23.

Як встановив суд, страховий стаж, вказаний в рішенні відповідача, становить 5 років 08 місяців 4 дні. З урахуванням періодів з 29.11.1997 по 31.12.1997, з 01.07.1998 по 11.09.1998, з 01.07.2000 по 20.08.2010 загальний страховий стаж позивача становить більше 10 років, що є достатнім для призначення йому пенсії по інвалідності.

При цьому порушене право позивача полягає у прийнятті суб`єктом владних повноважень рішення про відмову призначити пенсію за наявності законодавчо визначених підстав.

Водночас, позивач не заявляє позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.12.2023 №07.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.12.2023 №07, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату позивачу пенсії по інвалідності згідно з Законом №1058-ІV.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Як встановив суд, інвалідність встановлена позивачу з 01.09.2023, а звернення за пенсією відбулося 20.12.2023, тобто, пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності. Тому, пенсія повинна бути призначена позивачу з 20.12.2023.

Щодо доводів відповідача про те, позовні вимоги зобов`язального характеру є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, суд зазначає таке.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії визначені Законом №1058-ІV.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а також звільнення позивача від сплати судового збору згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", немає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.12.2023 №07.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу періоди з 29.11.1997 по 31.12.1997, з 01.07.1998 по 11.09.1998, з 01.07.2000 по 20.08.2010.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 20.12.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005 , код ЄДРПОУ - 13322403)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк