Справа № 520/7456/24
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 червня 2024 р. Справа №520/7456/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Поліцейського взводу №3 роти №1 батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 (пров. Черновський, буд. 1,м. Харків,61001, код ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Поліцейський взводу №3 роти №1 батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову та заяви про виправлення технічної помилки просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області (Код ) від 11.04.2024 № 328 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області» щодо застосування до поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області сержанта поліції ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області (Код ) від 17.04.2024 № 168 о/с по особовому складу про звільнення з 18.04.2024 поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області сержанта поліції ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України про «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

- поновити сержанта поліції ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області (Код ), з 18 квітня 2024 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області (Код ) щодо не звільнення зі служби в поліції за рапортом від 26.02.2024 сержанта поліції ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області винести наказ про звільнення сержанта поліції ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) зі служби в поліції за рапортом від 26.02.2024, згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26.02.2024 позивачем на адресу Головного управління Національної поліції в Харківській області засобами поштового зв`язку «Укрпошта» був направлений рапорт (який в подальшому - 28.02.2024 був уточнений) на звільнення за власним бажанням зі служби в Національній поліції України. Відповідач жодних дій на поданий позивачем рапорт щодо звільнення за власним бажанням поліцейського ОСОБА_1 з поліції не вчинив та документів, які підтверджують звільнення з ГУНП Харківської області не надав. Проте 11.04.2024 № 328 відповідач видав наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із служби з поліції, нібито за невиконання ним 01.03.2024 наказу начальника від 29.02.2024 № 23 о/с «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса». Надалі наказом від 17.04.2024 № 168 о/с по особовому складу ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України про «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 18.04.2024.

Позивач вважає, що прохання про видачу наказу про звільнення зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 трьохмісячного строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною та законною. Окрім того, Закон України «Про Національну поліцію» не визначає умов щодо строків розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням, як і строків реалізації такого рапорту шляхом видання наказу про звільнення. Однак відповідач жодних дій щодо звільнення позивача зі служби не вчинив.

На думку позивача, стаття 77 Закону України «Про Національну поліцію», як і пункт 64 Положення № 114 не передбачають обов`язків роботодавця стосовно перевірки наявності поважних причин для звільнення за власним бажанням, як і будь-яких додаткових умов для можливості звільнення за власним бажанням. Натомість відповідач, не урахувавши всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про звільнення позивача, порушив вимоги законодавства, що регулюють порядок звільнення зі служби в поліції та не прийняв рішення про звільнення позивача.

Відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що позивачем у доповнені до рапорту від 26.02.2024 була зазначена лише конкретна дата звільнення, а саме не пізніше 04.03.2024, але не зазначена поважна причина, передбачена Постановою 413, адже причина звільнення «за власним бажанням», відповідно до Постанови № 413 не є поважною. Нормами спеціального законодавства, якими насамперед є Закон України «Про Національну поліцію» та Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» не визначено строк розгляду керівником рапорту поліцейського на звільнення. Такий строк не визначено і головою Національної поліції при затвердженні відповідним наказом Інструкцію з діловодства в системі Національної поліції від 20.05.2016 № 414. На думку відповідача, керівник не обмежений терміном розгляду рапортів поліцейських, а тому строк є таким, який є необхідним та достатнім для розгляду питань викладених у рапорті, виходячи з завантаженості керівника, яким за шість робочих днів з 27.02.2024 по 04.03.2024, якщо не брати до уваги неділю, отримано, опрацьовано та підписано 221 документ, які перебувають на обліку тільки у відділі документального забезпечення ГУНП в Харківській області.

Відповідач вказав, що на момент відбуття ОСОБА_1 у відрядження відповідний наказ про його звільнення виданий не був, а факт подання рапорту про звільнення за власним бажанням з поліції не позбавляло заявника обов`язку виконати наказ ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск та відбути у відрядження до м. Одеси. Тобто, сержант поліції ОСОБА_1 не виконав наказ керівника ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск, у службове відрядження до м. Одеси не відбув, отже в найважчі часи обрав пасивну поведінку, чим на власному прикладі показав повне нехтування та зневажання своїм статусом та посадою поліцейського, абсолютно безвідповідальним ставленням його до Українського народу, якому він зобов`язаний служити, своїх службових обов`язків, що є грубим порушенням службової дисципліни та абсолютно дискредитує позивача як поліцейського.

Відповідач вважає, що суттєвою обставиною, за якої вчинений дисциплінарний проступок, є воєнний стан, тобто той стан, коли на поліцейського покладено додаткові повноваження, а Український народ розраховує на те, що поліцейські як представники держави будуть сумлінно виконувати свої обов`язки. Отже, наведені заявником причини невиконання наказу керівника ГУНП в Харківській області у вигляді подання рапорту на звільнення Головним управлінням Національної поліції в Харківській області, в умовах дії воєнного стану, не можуть бути кваліфіковані у якості виправдання вчинення дисциплінарного проступку.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову та відзиву, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області.

26.02.2024 позивачем на адресу Головного управління Національної поліції в Харківській області засобами поштового зв`язку «Укрпошта» направлено рапорт про звільнення за власним бажанням зі служби в Національній поліції України.

За інформацію з сайту Укрпошта, поштове відправлення від 26.02.2024 з трек номером 961 отримано повноважною особою відповідача 27.02.2024.

У рапорті на звільнення позивач зазначив про бажання звільнитися з органів Національної поліції України, на підставі ч.7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач 28.02.2024 направив уточнення до рапорту на електрону пошту відповідача з накладенням КЕП, який 29.02.2024 продубльовано засобами поштового зв`язку «Укрпошта».

У доповненнях до рапорту позивач просив видати наказ про його звільнення негайно, але не пізніше 04.03.2024.

За інформацію з сайту Укрпошта, поштове відправлення від 29.02.2024 з трек номером 640 отримано повноважною особою відповідача 01.03.2024.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його рапорту на звільнення, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

У подальшому позивач змінив предмет позову та оскаржує видані відповідачем накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції.

Так, з наданих до суду матеріалів службового розслідування судом встановлено, що 14.03.2024 Головним управління Національної поліції в Харківській області видано наказ № 612 про призначення та проведення службового розслідування відносно поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області, щодо невиконання поліцейськими ППОП ГУНП в Харківській області наказу ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/ с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса» та створено Дисциплінарну комісію у складі 4 осіб, а саме: голови комісії заступника командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_2 , старшого інспектора ВКЗ ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції Куштима І.М., інспектора ВКЗ ППОП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Луценка Є.М., помічника начальника штабу ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 .

Результати проведеного службового розслідування оформлені висновком Дисциплінарної комісії від 28.03.2024 (далі -Висновок).

У тексті Висновку діяння/вчинок позивача за подією не виконання наказу керівника ГУНП в Харківській області було кваліфіковано Дисциплінарною комісією у якості вчинення дисциплінарного проступку як порушення Присяги поліцейського, передбачену частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» в частині негідного несення високого звання поліцейського та не виконання службових обов`язків, невиконання частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині невиконання наказу керівника, пунктів 1, 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, в частині невиконання Присяги, невиконання наказу керівника, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині порушення обов`язку виконати наказ та не дотримання Присяги, а також підриву авторитету Національної поліції України.

Висновок містить пропозицію Дисциплінарної комісії з приводу застосування до заявника дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

28.03.2024 Висновок затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області.

11.04.2024 начальником ГУНП в Харківській області видано наказ № 328, яким до поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області сержанта поліції ОСОБА_1 з відображених у Висновку мотивів застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

17.04.2024 ГУНП в Харківській області було видано наказ № 168 о/с, яким на реалізацію наказу ГУНП в Харківській області від 28.03.2024 № 328 заявника було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ (надалі - Закон №580-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №580-VІІІ Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

За приписами статті 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Водночас, норми Закону та інші нормативно-правові акти, що регламентують проходження служби в поліції, не визначають, коли поліцейський повинен подати такий рапорт.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону зазначено, що до приведення законодавства України у відповідність до цього Закону акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить йому.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 09.02.2021 № 826/10404/16, «нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів».

Згідно із зазначеною постановою Верховного Суду до спірних правовідносин слід застосовувати приписи Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення № 114).

Оскільки спір, який виник між позивачем і відповідачем, врегульовано спеціальним законодавством, яким є Закон №580-VІІІ, то положення Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню до спірних правовідносин лише в частині, що не врегульована нормами цього Закону.

Крім того, спеціальним нормативним актом є також Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, яке підлягає застосуванню відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» в частині, що не суперечить цьому Закону.

Вказаний правовий висновок також наведений в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №817/981/17. Верховний Суд зазначив, що норми Положення №114, зокрема, в частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону України «Про Національну поліцію», а лише встановлюють певні гарантії осіб, що проходять службу у разі звільнення за власним бажанням.

Положення №114 регулює порядок проходження служби працівниками Національної поліції, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто по своїй суті є реорганізованими органами внутрішніх справ.

Положення №114 є чинним, інший нормативно-правовий акт, який регулює питання проходження служби в Національній поліції, не прийнято.

Пункт 63 Положення №114 передбачає звільнення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) такі підстави, з окрема:

- підпункт «ж» за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

- підпункт «и» через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Вичерпний перелік поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» (далі - постанова № 413).

У пункті 68 Положення № 114 передбачено, що особи рядового начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт.

Судом встановлено, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо не розгляду його рапорту з доповненнями, в якому позивач просив про звільнення не пізніше 04.03.2024 за власним бажанням.

Суд зазначає, що Положенням № 114 передбачені особливості звільнення зі служби за ініціативою особи:

- підпункт «ж» пункту 63 - особи звільняються зі служби: за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

- підпункт «и» пункту 63 - особи звільняються зі служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;

- пункт 68 - особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Разом з тим, як вбачається з рапорту, позивач просив звільнити його за власним бажанням без зазначення конкретних причин.

Суд зазначає, що у разі звільнення у випадках, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 заявником має визначатись обставина, передбачена Переліком.

Так, відповідно до Переліку (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька); укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України; хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей; неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону); довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Утім, позивачем таких обставин у рапорті не зазначено, а судом самостійно не встановлено.

Згідно з вимогами статті 17 Закон України «Про правовий режим воєнного стану», органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.

Відповідно до пункту 24 частини 1 до статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості та ч. 4 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій.

Відповідно до наказу МВС від 04.12.2017 № 987 «Про затвердження Положення про підрозділи поліції особливого призначення» підрозділи безпосередньо підпорядковуються керівнику ГУНП або особі, яка виконує його обов`язки. Під час виконання завдань поза межами місця постійного несення служби (дислокації) Підрозділ переходить в підпорядкування керівника відповідного ГУНП.

З метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану 15.03.2022 прийнято Закон України від 15.03.2022 № 2123-IX "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" (далі Закон № 2123-IX), який набрав чинності з 01.05.2022. Законом № 2123-IX внесені зміни до Закону № 580-VIII до статей 60 та 65 Закону № 580-VIII.

Зокрема, частину 1 статті 60 Закону № 580-VIII викладено в такій редакції: "Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції".

Частину восьму статті 65 Закону № 580-VIII доповнено абзацом другим та зазначено, що поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Розділом ІІ Закону № 2123-IX визначено, що пункт 1 розділу I цього Закону діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.

Зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, відтак, аргументи позивача (з посиланням на практику Верховного Суду, що сформована до внесення таких змін) про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів КЗпП України є неприйнятними. Правова позиція щодо правозастосування сформульована та викладена Верховним Судом у постанові від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19, в якій Верховний Суд відступив від раніше сформованої практики Верховного Суду щодо субсидіарного застосування загальних норм трудового законодавства, та сформував новий висновок про неможливість такого застосування після змін в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що набули чинності з 01.05.2022 на підставі Закону № 2123-IX.

Нормами спеціального законодавства, якими насамперед є Закон України «Про Національну поліцію» та Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» не визначено строк розгляду керівником рапорту поліцейського на звільнення.

Такий строк не визначено і головою Національної поліції при затвердженні відповідним наказом Інструкцію з діловодства в системі Національної поліції від 20.05.2016 № 414.

З огляду на викладене, зазначення позивачем у рапорті виключно бажання звільнитись зі служби в поліції за наявності обставин, встановлених судом, є неповажною підставою для звільнення за власним бажанням, оскільки в умовах воєнного стану під час несення служби в поліції особливого призначення поліцейські не тільки виконують завдання по участі в обороні, а й забезпечують суспільний порядок, що позивач повинен був бути усвідомлювати під час підписання контракту в умовах воєнного стану, при тому, що позивач не працює за трудовим договором, а проходить службу у військовий час в поліції.

Як вже зазначалось судом, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення № 114 строку, служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови зазначення в рапорті дати звільнення і причин неможливості продовження служби та якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Аналогічна правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 11.08.2021 справа №826/7075/16, від 28.09.2021 справа №826/14071/17.

До суду не надано доказів того, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо дати звільнення, будь-які відмітки з цього приводу рапорт не містить, що додатково свідчить про відсутність бездіяльності з боку відповідача.

З огляду на викладене, оскільки позивач не зазначив у рапорті наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків або поважних причин, які встановлені Переліком №413, суд приходить до висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача, так як відповідач позбавлений можливості встановлення таких підстав самостійно та надання їм оцінки, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо обставин притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає таке.

До суду надано матеріали службового розслідування, відповідно до якого дисциплінарною комісією встановлено, що на виконання вимог Законів України «Про правовий режим воєнного стану», «Про Національну поліцію», Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами) з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України, у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України та іншими складовими сектору безпеки і оборони України з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, на підставі шифротелеграми від 16.02.2024 № 7542, а також згідно з наказом ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса» 01.03.2024 повинні були виїхати у відрядження 10 поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області, яким 29.02.2024 було оголошено полковником поліції ОСОБА_4 в присутності командира батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 , заступника командира батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_6 наказ начальника ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск.

Оголошення наказу фіксувалась на портативний відеореєстратор (інв. № /9). На відеозаписах «HY83369__0038», «HY83369__0039» зафіксовано, як підполковник поліції ОСОБА_4 шляхом зачитування оголосив зібраному особовому складу наказ ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск. У ході оголошення наказу, з`ясувалось, що ОСОБА_1 немає на шикуванні.

Після оголошення наказу, підполковник поліції ОСОБА_4 визначив час та місце збору особового складу, який повинен був відбути у відрядження 01.03.2024.

Відповідно до вищевказаного наказу у відрядження повинні відбути: 1) капітан поліції ОСОБА_7 , старший відділення кадрового забезпечення полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області; 2) старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , інспектор-снайпер взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області; 3) старший сержант поліції ОСОБА_9 , поліцейський взводу № 3 роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області; 4) старший сержант поліції ОСОБА_10 , поліцейський взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області; 5) старший сержант поліції ОСОБА_11 , поліцейський взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області; 6) старший сержант поліції ОСОБА_12 , заступник командира взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області; 7) сержант поліції ОСОБА_13 , поліцейський взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області; 8) сержант поліції ОСОБА_1 , поліцейський взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області; 9) сержант поліції ОСОБА_14 , поліцейський взводу № 1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області; 10) рядовий поліції ОСОБА_15 , поліцейський взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області.

У зв`язку із запізненням на шикування сержанта поліції ОСОБА_1 , йому 29.02.2024 об 11:10 год. оголошення наказу доведено окремо підполковником поліції ОСОБА_2 , що фіксувалось на портативний відео реєстратор (інв. № /9).

З відеозапису «HY83369__0040» вбачається, що ОСОБА_1 об 11:12 год. відмовляється виконувати наказ, адже вважає його злочинним, та відбувати у відрядження не готовий у зв`язку з небажанням у подальшому проходити службу в Національній поліції України, адже 26.02.2024 направив рапорт до ГУНП в Харківській області про звільнення за власним бажанням.

01.03.2024 в період часу з 10:28 год. до 10:37 год. відбувся збір поліцейських, задіяних на

виїзд у відрядження до м. Одеси. Збір зафіксований на портативний відеореєстратор (інв. № /9), де з відеозаписів «HY33622__0006»; «HY33622__0007» вбачається що, поліцейські перебувають у актовій залі. У першому ряду зліва на право, саме другим зліва знаходиться сержант поліції ОСОБА_1 , який сидить біля рядового поліції ОСОБА_15 .

На даних відеозаписах вбачається, що підполковник поліції ОСОБА_4 зачитує наказ ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса», акцентує увагу на кожному поліцейському чи готовий виконувати наказ та вибувати у відрядження, на що всі поліцейські окрім ОСОБА_1 відповіли що готові виконувати наказ про відрядження.

Відмова ОСОБА_1 від виконання наказу керівника ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск зафіксована на відеозаписі «HY33622__0006» де сержант поліції ОСОБА_1 , починаючи з 10:32 години відмовляється виконувати наказ керівника ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск.

В подальшому відеозапис «HY33622__0006» зупиняється на 10 години 33 хвилині 06 секунді, та подальша відмова позивача зафіксована на відеозаписі «HY33622__0007», з якої вбачається, що ОСОБА_1 продовжує відмовлятись від виконання вищезазначеного наказу до 10.34 години.

Таким чином, 01.03.2024 перед виїздом у відрядження до м. Одеси з 10 поліцейських, які були внесені в наказ про відрядження, лише сержант поліції ОСОБА_1 відмовився від виконання наказу начальника ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса».

Позивачем вказані обставини в уточненому позові не заперечувались. Позовні вимоги в цілому обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не розглядає рапорт позивача про звільнення за власним бажанням, суджень або пояснень щодо вищевказаних обставин та причин невиконання наказу керівника заяви по суті справи, подані позивачем, не містять.

До суду надано докази того, що під час проведення службового розслідування командир роти батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_5 пояснив, що під час несення служби 29.02.2024 він перебував на місці дислокації підрозділу. Того ж дня, він був присутній під час доведення до особового складу наказу ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса». Начальник штабу ППОП ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_4 шляхом зачитання вголос довів до особового складу вказаний наказ. У зв`язку із запізненням на шикування позивача, йому вказаний наказ довів заступник командира полку поліції ОСОБА_2 . Сержант поліції ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ та відбути у відрядження зазначивши, що наказ його є незрозумілим і не законним та він не готовий його виконувати у зв`язку з небажанням у подальшому проходити службу в Національній поліції України.

Опитані заступник командира батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_6 надав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_5 .

Факт проведення інструктажу 29.02.2024 та виїзду 01.03.2024 у відрядження поліцейськими ППОП ГУНП в Харківській області підтвердили у своїх поясненнях в ході службового розслідування начальник ВЛМТЗЗ ППОП ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_16 , заступник командира роти № 3 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_17 . Також вони зазначили, що у відрядження поїхали 9 поліцейських полку. Відмовився виконувати зазначений наказ та не здійснив виїзд до м. Одеси лише сержант поліції ОСОБА_1 .

Також в ході службового розслідування були опитані рядовий поліції ОСОБА_15 та сержант поліції ОСОБА_14 , які пояснили, що 29.02.2024 доводили наказ ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск «Про відрядження поліцейський ППОП до м. Одеса» на підставі якого вони повинні виїхати 01.03.2024. ОСОБА_1 з пояснень вищезазначених поліцейських на шикування запізнився.

01.03.2024 ОСОБА_15 та ОСОБА_14 разом з іншими поліцейськими, зазначеними у вищезазначеному наказі були на шикуванні, де їм знову зачитали вищевказаний наказ. З ними та іншими поліцейськими був проведений інструктаж та 9 поліцейських виїхали у відрядження до м. Одеси, чим виконали даний наказ. Сержант поліції ОСОБА_1 який повинен був їхати також у відрядження, відмовився виконувати даний наказ.

Поліцейський взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області сержант поліції ОСОБА_1 пояснив, що 29.09.2024 був на шикуванні поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області, хоча по факту він запізнився на шикування, і його відсутність зафіксована на відеозаписах «HY83369__0038»; -«HY83369__0039». І йому особисто заступник командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_2 в усній формі довів наказ від 29.02.2024 № 23 о/с дск про відрядження до м. Одеси. На питання: чи готовий ОСОБА_1 виконувати вказаний наказ, останній відповів, що наказ йому не є зрозумілим і є незаконний та він не готовий його виконувати у зв`язку з небажанням у подальшому проходити службу в Національній поліції України. Про своє подальше звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , як зазначив у своїх поясненнях, по телефону повідомив керівництво батальйону. 01.03.2024 на шикування перед відрядженням прибув, але виїзд до м. Одеси не здійснив, пояснюючи це небажанням у подальшому проходити службу в Національній поліції України.

Під час проведення службового розслідування було опитано командира взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_18 , командира роти батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_19 та заступника командира роти № 2 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_20 (на той час виконував тимчасово виконував обов`язки командира батальйону № 2 полку), які підтвердили факт телефонної розмови з ОСОБА_1 та його бажання звільнитися зі служби в Національній поліції у подальшому. Особисто ОСОБА_1 рапорт на звільнення жодному з них не надавав.

Таким чином, в ході проведення службового розслідування відповідачем встановлено, що 29.02.2024 в період часу з 10:52 год. до 11:14 год. керівництвом полку в присутності командира батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 , заступника командира батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_6 із фіксуванням приладами фото-відео фіксації було оголошено поліцейським ППОП ГУНП в Харківській області наказ ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса».

01.03.2024 в період часу з 10:28 год. до 10:37 год. сержант поліції ОСОБА_1 не виконав наказ начальника ГУНП в Харківській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_21 від 29.02.2024 № 23 о/с дск.

Як встановлено судом з наданих до суду позивачем та відповідачем доказів, позивач 29.02.2024, будучи ознайомлений з наказом ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск «Про відрядження поліцейських ГУНП в Харківській області до м. Одеса», направив доповнення до рапорту, який датований від 28.02.2024, в якому він просив його звільнити за власним бажанням негайно, але не пізніше 04.03.2024. При цьому рапорт направлено 29.02.2024 о 12:05:50, що підтверджується накладною №6640 та описом вкладення до цінного листа з відбитком поштового відділення, в якому зазначено найменування документів, що були вкладені у поштове відправлення та фіскальним чеком, тобто, після ознайомлення позивача з наказом про відрядження, що підтверджується відеозаписом «HY83369__0040».

Вказане відправлення отримано ГУНП в Харківській області 01.03.2024 о 17:22 год, що підтверджується трекінгом поштового відправлення, тобто, того ж дня, коли позивач повинен був виїхати у відрядження до міста Одеса, тобто виконати наказ керівника.

Суд зазначає, що на момент, коли позивач не виконав наказ керівника, відповідач не отримував доповнення до рапорту.

Пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського.

Вимоги частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», в частині необхідності професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, пункту 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України Відповідно до вимог статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Як вже зазначено судом вище, службовим розслідування встановлено, що всупереч наказу ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск «Про відрядження поліцейських

ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса» та виконання вимог Законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим воєнного стану», Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про ведення воєнного стану України» (зі змінами) з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України, у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України та іншими складовими сектору безпеки і оборони України з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України сержант поліції ОСОБА_1 відмовився виконати наказ начальника ГУНП в

Харківській області та відбути у відрядження до м. Одеси для виконання покладених на них завдань.

Вищевикладене позивачем не заперечувалось. Як і під час службового розслідування, так і в запявах по суті справи єдиною підставою для невиконання наказу позивач зазначає власне небажання проходити службу в поліції.

Утім, як встановлено проведеним судовим розглядом, на момент невиконання позивачем наказу керівника рішення щодо звільнення позивача за його рапортом не прийнято, доповнення до рапорту взагалі до відповідача не надходили, відтак, позивач, отримавши наказ від керівництва про виїзд у відрядження, його не виконав, тим самим знехтував Присягою, порушив обов`язок служити Українському народу, ставлячи при цьому свої власні інтереси вище, ніж інтереси Українського народу.

З огляду на завдання, покладені законом на органи Національної поліції України та поліцейських, в умовах виникнення реальної загрози суверенітету України, територіальній цілісності України, ОСОБА_1 , маючи спеціальне звання сержант поліції, не виконав наказ керівника ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск, у службове відрядження до м. Одеси не відбув.

Відповідач вважає, що позивач в найважчі часи для країни обрав пасивну поведінку, чим на власному прикладі показав повне нехтування та зневажання своїм статусом та посадою поліцейського, абсолютно безвідповідальним ставленням його до Українського народу, якому він зобов`язаний служити, своїх службових обов`язків, що є грубим порушенням службової дисципліни та абсолютно дискредитує позивача як поліцейського. Епізод вчинку заявника у вигляді невиконання наказу керівника ГУНП в Харківській області від 29.02.2024 № 23 о/с дск (тобто активної зовнішньої форми поведінки) має однократний (разовий, в аспекті щоденності) характер, усвідомлену природу, вольову спрямованість, не міг відбутися під впливом добросовісної та розумної помилки, необачливості, необережності чи у результаті прийнятного професійного ризику, є недотичними до будь-якої зловмисної штучної провокації третіх сторонніх осіб, негативно обтяжені відсутністю дії факторів нездоланності, непереборності, вимушеності, був вчинений у період запровадженого правового режиму воєнного стану і полягав в ухиленні від виконання завдань поліцейської служби, у відсутності активних дій із захисту суверенітету України, територіальної цілісності України, відсічі збройної агресії ворога.

Суд вважає такі аргументи відповідача прийнятними, адже дисциплінарний проступок вчинений позивачем в умовах воєнного стану, коли на поліцейського покладено додаткові обов`язки, при цьому зазначені позивачем підстави невиконання наказу керівника ГУНП в Харківській області у вигляді подання рапорту на звільнення Головним управлінням Національної поліції в Харківській області, в умовах дії воєнного стану, не можуть слугувати підставами, які пом`якшують дисциплінарну відповідальність за невиконання наказу керівника.

Порушень процедури проведення службового розслідування та нормативно-правового обґрунтування спірних наказів судовим розглядом не встановлено.

При визначенні позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, його характеристика, надані у ході службового розслідування пояснення позивача.

Крім того, обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є правом роботодавця в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення, тобто належить до дискреційних повноважень відповідача, який за умови встановлення факту порушення службової дисципліни має право з урахуванням всіх обставин справи та особи порушника обрати один з визначених законом видів покарання.

З огляду на зазначене, притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення зі служби є правомірним.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Поліцейського взводу №3 роти №1 батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 (пров. Черновський, буд. 1,м. Харків,61001, код ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 10 червня 2024 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ