Справа № 200/142/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року справа №200/142/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Геращенка І.В., Сіваченка І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 200/142/24 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним, та скасувати рішення відповідача від 11.12.2023 № 34, щодо відмови в призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача, зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи з 06.06.1989 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 19.09.1993, з 01.07.1994 по 07.05.1996;

- зобов`язати відповідача, призначити позивачу з 06.12.2023 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.

В обґрунтування позову зазначила, що 06.12.2023 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пільгової пенсії за віком за Списком № 2, надала необхідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.12.2023 № 34 відмовлено у призначенні пільгової пенсії в зв`язку з недосягненням пенсійного віку (55 років), відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148 та у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

При цьому відповідач не врахував рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

До пільгового стажу позивача за Списком № 2 не зараховано період роботи з 06.06.1989 по 26.01.2000, згідно довідки № 229 від 14.11.2023, яка видана Відокремленим підрозділом «Шахта «Курахівська», період роботи з 19.06.2002 по 15.03.2005, згідно довідки № 385-11 від 28.11.2023, яка видана ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 34 від 11.12.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2023 про призначення пенсії з зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 06.06.1989 по 31.12.1992 машиніст конвеєра на дільниці ТКП-2, з 01.01.1993 по 19.09.1993, з 01.07.1994 по 07.05.1996 апаратник вуглезбагачення на дільниці ТКП-2, з 19.09.2002 по 07.10.2003 машиніст конвеєра, з 08.10.2003 по 15.03.2005 машиніст установок збагачення та брикетування, із застосуванням положень п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не було зараховано до пільгового стажу роботи за Списком № 2 період роботи позивача з 06.06.1989 по 26.01.2000, згідно довідки № 229 від 14.11.2023 у зв`язку з відсутністю одного з обов`язкових реквізитів уточнюючої довідки - підсумку загального пільгового стажу особи.

Також, не було зараховано період роботи з 19.06.2002 по 15.03.2005, згідно довідки № 385-11 від 28.11.2023, оскільки у довідці не зазначені номери та дати наказів про зарахування та звільнення з посади, також період роботи зазначений у довідці не відповідає записам у трудовій книжці. Окрім того, за цей період у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про спеціальний стаж.

Суд першої інстанції помилково застосував до спірних відносин положення п "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788, оскільки з 11.10.2017 положення Закону № 1788 в частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах не застосовуються. Окрім того, будь-які закони та нормативно-правові акти застосовуються виключно в частині, що не суперечить Закону № 1058.

Загальний страховий стаж позивача складає 33 роки 4 місяці, з яких пільговий стаж роботи за Списком № 2 відсутній, вік заявниці - 53 роки.

Відтак, спірні правовідносини регулюються саме п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, відповідно до якого для призначення пенсії позивачу необхідно досягнути 55-річного віку.

Посилання на рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 є безпідставними, оскільки зазначене рішення впливає виключно на Закон № 1788, який не застосовувався та не повинен був застосовуватися при прийнятті Головним управлінням рішення, що оскаржується.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 .

06.12.2023 позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням відповідача від 11.12.2023 № 34 позивачу відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з недосягненням пенсійного віку та в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

У рішенні зазначено, що пенсійний вік визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(Список № 2) становить 55 років. Вік заявниці 53 роки.

Необхідний страховий стаж визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить не менше 25 років. Страховий стаж особи 33 роки 4 місяці.

Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, визначений п .2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить 10 років.

Пільговий стаж позивача становить 0 років 0 місяців.

До страхового стажу позивача не зараховано періоди догляду за дітьми до досягнення ними трьохрічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 та 13.03.1988 р.н.), оскільки відсутня інформація про виховання дітей до трьохрічного віку.

До пільгового стажу позивача не зараховано:

- період роботи з 06.06.1989 по 26.01.2000, згідно довідки № 229 від 14.11.2023, яка видана Відокремленим підрозділом «Шахта «Курахівська», оскільки довідка не відповідає вимогам Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 не зазначено підсумок пільгового стажу;

- період роботи з 19.06.2002 по 15.03.2005, згідно довідки № 385-11 від 28.11.2023, яка видана ТОВ «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ», оскільки не зазначені номери та дати наказів про зарахування та звільнення з посади, також період роботи зазначений у довідці (19.06.2002) не відповідає записам у трудовій книжці (19.09.2002) та відсутні відомості про спеціальний стаж у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 містяться записи, які свідчать, що позивач працювала:

(записи № 1-4) з 06.06.1989 в шахтоуправлінні «Гірник» машиністом конвеєру 2 розряду, на ділянці технологічного комплексу поверхні № 2 шахти 105; 01.01.1993 переведена апаратником вуглезбагачення; 26.01.2000 звільнена за власним бажанням.

(записи № 5-7) з 19.09.2002 в ТОВ «Полюс і К» машиністом конвеєрів 2 розряду в основне виробництво; 08.10.2003 переведена машиністом установок збагачення та брикетування 3 розряду основного виробництва; 15.03.2005 звільнена за власним бажанням.

В матеріалах справи наявні:

довідка від 14.11.2023 № 229 ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Курахівська» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якої позивач працювала в періоди з 06.06.1989 по 31.12.1992 машиністом конвеєра, з 01.01.1993 по 11.10.1998 апаратником вуглезбагачення (професії віднесено до Списку № 2) у додаткових відомостях вказано, що позивач була у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 20.09.1993 по 30.06.1994 та з 08.05.1996 по 11.10.1998;

довідка від 28.11.2023 № 385-11 ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якої позивач працювала в періоди з 19.06.2002 по 07.10.2003 машиністом конвеєра, з 08.10.2003 по 15.03.2005 машиніст установок збагачення та брикетування (професії віднесено до Списку № 2);

свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 , яке видано 19.09.1987, відповідно до якого після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище Редкокаша;

диплом НОМЕР_4 , відповідно до якого позивач 15.07.1988 закінчила професійно-технічне училище за професією збагачувач широкого профілю.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування підтверджується сплата сум заробітку для нарахування пенсії, за спірний період, за звітні 2002-2005 роки, а саме з вересня 2002 по березень 2005 року включно.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов до висновку, що відповідачем протиправно не зараховані до пільгового стажу позивача за Списком № 2 спірні періоди роботи, оскільки вони підтверджуються трудовою книжкою позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Також, суд виходив з того, що позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії досягла пенсійного віку 50 років, має необхідний страховий та пільговий стаж, тому має право на призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправним та скасування Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 34 від 11.12.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Щодо врахування до пільгового стажу за Списком № 2 спірних періодів роботи позивача суд зазначає наступне.

На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Згідно довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній

- № 229 від 14.11.2023 ОСОБА_1 працювала повний робочий день на шахті «Гірник» ВП «Шахта Курахівська»: з 06.06.1989 по 31.12.1992 машиністом конвеєра, що передбачено Списком № 2 розділ 1 підрозділ 1 код КП 2010100а-13777, Постанова КМ СРСР № 10 від 26.01.1991. Стаж роботи за Спиком № 2 складає 3 роки 6 місяців 26 днів. з 01.01.1993 по 11.10.1998 апаратник вуглезбагачення, що передбачено Списком № 2 розділ 1 підрозділ 1 код КП 2010100а-10065, Постанова КМУ № 162 від 11.03.1994, та перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми з 20.09.1993 по 30.06.1994, та з 08.05.1996 по 11.10.1998.

Стаж роботи за Списком № 2 складає 2 роки 6 місяців 26 днів.

- № 385-11 від 28.11.2023 ОСОБА_1 працювала у ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»: з 19.06.2002 по 07.10.2003 машиністом конвеєра, що передбачено Списком № 2 розділ ІІ, код КП 2а, Постанова КМУ № 36 від 16.01.2003, з 08.10.2003 по 15.03.2005 машиністом установок збагачення та брикетування, що передбачено Списком № 2 розділ ІІ, код КП 2а, Постанова КМУ № 36 від 16.01.2003.

Пільговий стаж роботи на підприємстві складає 2 роки 8 місяців 27 днів.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 :

(записи № 1-4) з 06.06.1989 позивач прийнята до шахтоуправління «Гірник» на роботу машиністом конвеєру 2 розряду, на ділянку технологічного комплексу поверхні № 2 шахти 105; 01.01.1993 переведена апаратником вуглезбагачення; 26.01.2000 звільнена за власним бажанням.

(записи № 5-7) з 19.09.2002 прийнята до ТОВ «Полюс і К» машиністом конвеєрів 2 розряду в основне виробництво; 08.10.2003 переведена машиністом установок збагачення та брикетування 3 розряду основного виробництва; 15.03.2005 звільнена за власним бажанням.

Щодо доводів апелянта, що ним не було зараховано період роботи з 19.06.2002 по 15.03.2005, згідно довідки № 385-11 від 28.11.2023, оскільки період роботи (дата прийняття позивача до ТОВ «Полюс і К» машиністом конвеєрів 2 розряду в основне виробництво) зазначений у довідці (19.06.2002) не відповідає записам у трудовій книжці (19.09.2002), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що певні недоліки в оформленні довідки не повинні покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки така обставина не пов`язана з її волею.

Отже, записами в трудовій книжці позивача та наданими уточнюючими довідками в своїй сукупності підтверджується пільговий характер роботи позивача у спірні періоди, посади, на яких працювала позивач передбачені відповідними Списками № 2, які були чинними на період роботи ОСОБА_1 .

Уточнюючі довідки містять підписи посадових осіб та засвідчені печатками відповідних підприємств, що свідчить про безпідставність дій пенсійного органу про неврахування даних уточнюючих довідок.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи уточнюючої довідки, тому відсутні підстави для неврахування спірних періодів до пільгового стажу позивача.

При цьому відповідачем записи трудової книжки щодо спірних періодів роботи позивача не оспорюються.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 200/142/24 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 200/142/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10 червня 2024 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 10 червня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко