Справа № 560/17894/23
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/17894/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

10 червня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №48 від 07.08.2023 про відмову у призначенні пенсії згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (Закон №1058-ІV) та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу період роботи з 12.09.1994 по 01.09.1997, з 23.09.1997 по 24.09.1999, з 27.09.1999 по 19.06.2000, 21.09.2000 по 20.09.2002 та з 18.10.2002 по 29.07.2004 та призначити і виплатити пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-ІV з 05.08.2023.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.01.2024 позов задоволено частково, ухвалено:

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.08.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 12.09.1994 по 01.09.1997, з 23.09.1997 по 24.09.1999, з 27.09.1999 по 19.06.2000, з 21.09.2000 по 20.09.2002 та з 18.10.2002 по 29.07.2004 і призначити їй пенсію за віком з 19.04.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.01.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням від 07.08.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком згідно з заявою від 31.07.2023 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 30 років, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV, про що позивачка повідомлена листом від 18.08.2023. До страхового стажу не зараховані періоди роботи в організаціях, розміщених на території Республіки Білорусь. Страховий стаж позивачки складає 26 років 10 місяців 3 дні та є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Позивач не подала відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2024, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала:

- з 12.09.1994 по 30.06.1995 на посаді діловода автомобільної служби відділу водіння та техніки у військовій академії РБ;

- з 01.07.1995 по 10.09.1995 на посаді діловода автомобільної служби військової академії РБ,

- з 11.09.1995 по 01.09.1997 на посаді діловода квартирно-експлуатаційної служби у військовій академії РБ;

- з 23.09.1997 по 28.02.1999 на посаді оператора ЦТП теплового господарства у військовій академії РБ;

- з 01.03.1999 по 24.09.1999 на посаді оператора котельні теплового господарства у військовій академії РБ;

- з 27.09.1999 по 19.06.2000 працювала на посаді завгоспу;

- з 21.09.2000 по 20.09.2002 працювала на посаді продавця ІІІ категорії у торгово-виробничому товаристві з обмеженою відповідальністю "Велскор";

- з 18.10.2002 по 29.07.2004 працювала на посаді касира ІІ категорії в УП "Белювелірторг".

05.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з Законом № 1058-IV.

Рішенням від 12.07.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи, зокрема не зарахувало до стажу період роботи з 01.09.1980 по 30.04.1981, оскільки у довідці зазначене прізвище ОСОБА_2 замість ОСОБА_3 відповідно до паспортних даних. Запропонувало долучити свідоцтво про шлюб або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, щодо підтвердження зміни прізвища.

31.07.2023 позивачка повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком згідно до Закону № 1058-IV.

Рішенням від 07.08.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовило у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи, зокрема не зарахувало до стажу періоди роботи з 12.09.1994 по 01.09.1997, з 23.09.1997 по 24.09.1999, з 27.09.1999 по 19.06.2000, з 21.09.2000 по 20.09.2002 та з 18.10.2002 по 29.07.2004, оскільки в яких позивач працювала у вказані періоди розміщені на території республіки білорусь, а з 22.06.2023 припинена Угоду між Урядом України та Урядом республіки білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинену 14.12.1995 в м. Києві.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії та неврахування періодів роботи з 12.09.1994 по 01.09.1997, з 23.09.1997 по 24.09.1999, з 27.09.1999 по 19.06.2000, з 21.09.2000 по 20.09.2002 та з 18.10.2002 по 29.07.2004 протиправною, позивач звернулася до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказані відповідачем підстави не можуть бути визначальними обставинами для не зарахування до стажу позивачки періодів роботи з 12.09.1994 по 01.09.1997, з 23.09.1997 по 24.09.1999, з 27.09.1999 по 19.06.2000, з 21.09.2000 по 20.09.2002 та з 18.10.2002 по 29.07.2004, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є протиправним.

Позивачка ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася із заявою про призначення пенсії 05.07.2023. Тому, з урахуванням частини 1 статті 45 Закону № 1058 має право на призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - з 19.04.2023.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

З 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника з огляду на положення статті 48 Кодексу законів про працю України, статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, є трудова книжка.

Положеннями пункту 3 Порядку № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV , затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (Порядок №22-1).

Відповідно пункту 2.9 розділу ІІ до Порядку №22-1 документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною 2 статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до частин 1, 4 статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Отже, при призначенні пенсій громадянам України застосуванню підлягають: норми національного законодавства щодо порядку врахування стажу, який дає право на відповідні пенсійні виплати; норми міжнародного договору - у разі якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення.

Тому, при вирішенні питання про призначення пенсії громадянину України уповноважений територіальний орган ПФУ має встановити наявність чинного міжнародного договору України, яким встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення. У разі відсутності такого договору застосуванню підлягають норми національного законодавства щодо порядку врахування стажу, який дає право на призначення відповідного виду пенсії.

Законом України № 546/96-ВР від 22.11.1996 ратифікована Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, підписану 14.12.1995 у м. Києві.

Відповідно до статті 6 Угоди при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Статтею 12 Угоди передбачено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані на території будь-якої з Договірних Сторін, приймаються без легалізації.

В частині 1 статті 16 Угоди зазначено, що кожна Договірна Сторона має право денонсувати цю Угоду, повідомивши письмово про це іншу Договірну Сторону. Дія цієї Угоди припиняється з дня, вказаного у повідомленні, але не раніше ніж через шість місяців з дня, наступного за днем отримання повідомлення.

29.05.2023 Верховна Рада України прийняла Закон "Про денонсацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення" № 3117-ІХ.

04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" за змістом пункту 1 якої під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

В частині 2 статті 16 Угоди визначено, що права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За нормами статті 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Отже, періоди роботи з 12.09.1994 по 01.09.1997, з 23.09.1997 по 24.09.1999, з 27.09.1999 по 19.06.2000, з 21.09.2000 по 20.09.2002 та з 18.10.2002 по 29.07.2004 в організаціях, які знаходяться на території республіки білорусь підлягають зарахуванню до страхового стажу, оскільки Угода між Урядом України та Урядом республіки білорусь на момент виникнення спірних правовідносин була чинною.

Таким чином, вказані відповідачем підстави не можуть слугувати підставами для не зарахування до стажу позивачки періодів роботи з 12.09.1994 по 01.09.1997, з 23.09.1997 по 24.09.1999, з 27.09.1999 по 19.06.2000, з 21.09.2000 по 20.09.2002 та з 18.10.2002 по 29.07.2004.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Загальний страховий стаж позивачки з урахуванням спірних періодів роботи з 12.09.1994 по 01.09.1997, з 23.09.1997 по 24.09.1999, з 27.09.1999 по 19.06.2000, з 21.09.2000 по 20.09.2002 та з 18.10.2002 по 29.07.2004 становить понад 30 років.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.08.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивачка ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася із заявою про призначення пенсії 05.07.2023. Тому, з урахуванням частини 1 статті 45 Закону № 1058 має право на призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - з 19.04.2023.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.