Справа № 440/18967/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 р.Справа № 440/18967/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2024, суддя Є.Б. Супрун, повний текст складено 15.03.24 по справі № 440/18967/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ОМТЦКСП), в якому просить суд визнати протиправною відмову відповідача у знятті з військового обліку ОСОБА_1 , викладену у відповіді на адвокатський запит від 20.12.2023 №6/14678; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 зняти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військового обліку військовозобов`язаних як особу, яка вибула на строк більше трьох місяців за межі України, відповідно до частини 5 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та пункту 53 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що ОСОБА_1 отримав позитивне рішення органу Державної міграційної служби України про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Республіки Польща, а тому у останнього є законні сподівання для зняття з військового обліку відповідно до вимог абз. 3 п.2 ч.5 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наголошує, що позивач не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою в порядку ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» про надання дозволу на виїзд з місця проживання, а звернувся саме з заявою в порядку п. 2 ч. 5 ст. 37, яке не передбачає надання дозволу керівником ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стверджує, що суд першої інстанції всупереч наявним доказам не встановив таку обставину та й підставу позову, що позивач ОСОБА_1 вибув на строк більше трьох місяців за межі України в Республіку Польща у зв`язку з навчанням в Суспільній академії наук (м. Лодзь, Республіка Польща) з 01.10.2022 та приїхав в Україну саме для офіційного оформлення свого статусу громадянина України, який виїхав за кордон на постійне місце проживання, оскільки до цього моменту - видачі рішення органу ДМС України про надання дозволу на оформлення документів для виїзду за кордон, для України цей статус не був оформлений належним чином відповідно до чинного законодавства органами міграційної служби. Звертає увагу на те, що Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не містить імперативну норму, що зняття з військового обліку військовозобов`язаних особи, яка вибула на строк більше трьох місяців за межі України, залежить від надання в порядку ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» дозволу на виїзд з місця проживання.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області 05.11.1998.

Відповідно до довідки № 1231/2023 від 01.09.2023 з перекладом на українську мову ОСОБА_1 постійно проживає в Республіці Польща, навчається на денній формі навчання в Суспільній академії наук (м. Лодзь, Республіка Польща), дата початку навчання: 01.01.2022, напрямок навчання: менеджмент, де навчання триватиме до 30.09.2024 (а.с. 15-16).

Згідно з повідомленням Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області №5301.4.2-11079/53.2-23 від 30.10.2023 відносно ОСОБА_1 26.10.2023 прийнято рішення щодо виїзду на постійне місце проживання до Республіки Польща. Для завершення процедури оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання необхідно зняти з реєстрації своє місце проживання в Україні та надати до УДМС в Полтавській області: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон (при наявності двох діючих паспортів необхідно надати обидва); довідку про зняття з реєстрації місця проживання в Україні. Одночасно повідомлено, що ОСОБА_1 необхідно отримати довідку органу державної фіскальної служби про сплату податку на доходи фізичних осіб та про відсутність податкових зобов`язань, яка подається до органів митного контролю під час перетинання митного кордону України та є підставою для проведення митних процедур (а.с. 10). Строк дії рішення до 26.04.2024.

Позивач прийнятий на військовий облік в Мелітопольсько-Веселівський ОРВК 07.06.2007, що підтверджується тимчасовим посвідченням № НОМЕР_2 . У подальшому взятий на облік до ІНФОРМАЦІЯ_6 , начальником якого ОСОБА_1 надана відстрочка від призову на в/с під час мобілізації на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку (а.с. 9).

19.12.2023 адвокат позивача ОСОБА_2 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 з адвокатським запитом про надання інформації про стан розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.12.2023 про зняття його з військового обліку у зв`язку з виїздом за кордон на постійне проживання до Республіки Польща (а.с. 12-13).

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 листом від 20.12.2023 №6/14678 повідомив адвоката про те, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на території України введено воєнний стан. Згідно з ч. 4 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Виходячи з вищевказаного, а також з метою недопущення відтоку мобілізаційних ресурсів було прийнято рішення про відмову у знятті з військового обліку військовозобов`язаних гр. ОСОБА_1 з метою його виїзду за межі України для постійного місця проживання до Республіки Польща (а.с. 14).

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, позивач через представника звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що буквальний аналіз норми Закону № 2232-XII свідчить про те, що пункт 2 частини 5 статті 37 Закону № 2232-XII не містить такої підстави, як "вибувають на строк більше трьох місяців за межі України", натомість містить таку підставу як "вибули на строк більше трьох місяців за межі України". Тобто право на зняття з обліку військовозобов`язаних мають особи, які вже вибули на строк більше трьох місяців за межі України, а не ті які мають намір вибути за межі України. З огляду на це суд першої інстанції визнав безпідставними доводи представника позивача про те, що рішення, яким позивачу надано дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання і його намір вибути на строк більше трьох місяців за межі України є підставою для зняття його з військового обліку

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Як передбачено частиною 7 статті 1 цього ж Закону, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За приписами частини 10 статті 1 цього ж Закону громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону №2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання.

Згідно із частиною 4 статті 37 цього ж Закону у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент виникнення спірних правовідносин та розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як слідує з матеріалів справи, позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно із пунктом 2 частини 5 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України:

2) з військового обліку військовозобов`язаних:

які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання;

які прийняті на службу до Національної поліції України, Служби судової охорони, Державного бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України;

які вибули на строк більше трьох місяців за межі України;

в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України.

Суд вважає безпідставними доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що він має рішення/дозвіл, відповідно до якого, йому надано дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання, оскільки відповідачем з урахуванням виключних обставин не надано дозвіл на зміну місця проживання під час дії правового режиму воєнного стану та під час проведення заходів загальної мобілізації.

Тож, обмеження свободи пересування (в тому числі зняття з військового обліку) для військовозобов`язаних осіб, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації або можуть бути залучені в умовах воєнного стану до суспільно корисних робіт, пов`язане саме із оголошенням загальної мобілізації у період правового режиму воєнного стану.

Суд наголошує, що з початком повномасштабної військової агресії російської федерації фундаментальні національні інтереси, які полягають у збереженні суверенітету, територіальної цілісності і незалежності, що є засадничими умовами реалізації права українського народу на самовизначення та збереження держави Україна, викликали потребу у невідкладній повній мобілізації оборонних ресурсів для забезпечення відсічі агресору, в тому числі громадян України, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації або можуть бути залучені в умовах воєнного стану до суспільно корисних робіт.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством (частина друга статті 17 Закону України «Про оборону України»).

Громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті (частина шоста статті 22 Закону № 3543-XII).

Тож на підставі наведеної норми обмеження свободи пересування для військовозобов`язаних осіб, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації або можуть бути залучені в умовах воєнного стану до суспільно корисних робіт, пов`язане саме із оголошенням загальної мобілізації у період правового режиму воєнного стану.

Той факт, що Закон № 3857-ХІІ не містить обмежень права вільно залишати територію України в умовах правового режиму воєнного стану, не означає, що такі обмеження до вищевказаної категорії осіб не можуть застосовуватися на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII та Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-XII, які є спеціальними для цього періоду.

Враховуючи першочерговий пріоритет публічного інтересу, обумовлений безпрецедентним масштабом загрози для суверенітету та незалежності України, з огляду на агресію російської федерації проти України, спосіб реалізації державою у таких умовах прав, свобод та інтересів її громадян визначається потребою мобілізації оборонних людських та матеріальних ресурсів для забезпечення захисту державності, а тому є співмірним із застосованим обмежень та не є свавільним.

На вказаних висновках наголосив Верховний Суд у постанові від 17.08.2023 у справі № 380/7792/22.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про наявність у нього картки побиту Республіки Польща, то колегія суддів зазначає, що зазначена картка не свідчить про належність його до громадянства країни Польща.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент розгляду цієї справи відбулися зміни в мобілізаційному законодавстві та норми статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зазнали змін в частині виключення можливості зняття з військового обліку для військовозобов`язаних, які вибули на строк більше трьох місяців за межі України.

Враховуючи встановлені у справі обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, апеляційний суд зазначає, що згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Водночас згідно з пунктом 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункту 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 по справі № 440/18967/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 10.06.2024.