Справа № 320/22863/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року № 320/22863/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яке полягає у відмові в переведенні на пенсію за вислугою років із застосуванням коефіцієнту середньої заробітної плати за 2020-2022 роки, що становить 12236,71 грн., ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити переведення на пенсію за вислугою років ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки в розмірі 12236,71 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримує пенсію за віком та з метою реалізації свого права обирати між різними видами належних йому пенсій, виявив намір здійснити переведення на інший вид пенсії, а саме за вислугу років та застосувати при цьому показник середньої зарплати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки в розмірі 12236,71 грн.

Невчинення відповідачем дій щодо переведення позивача на інший вид пенсії останній вважає протиправним, а відновлення своїх порушених, свобод та інтересів поновленими лише шляхом зобов`язання відповідача здійснити переведення на пенсію за вислугу років.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року відкрите провадження в адміністративній справі. Справа визначено розглядати одноособово суддею Панченко Н.Д. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач направив на адресу суду відзив, у якому зазначив, що листом від 20.03.2023 року № 2600-0202-8/51695 позивача повідомлено, що рішенням від 15.02.2023 № 99 позивачу відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, оскільки стаж роботи з 08.02.1990 по 31.08.2015 на посадах викладача у вищих навчальних закладах не зараховується до стажу роботи за вислугу років так як він не відповідає постанові КМУ №909.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою № 1700 щодо переведення на інший вид пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві від 20.03.2023 № 2600-0202-8/51695 позивача повідомлено, що рішенням від 15.02.2023 № 99 позивачу відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, оскільки стаж роботи з 08.02.1990 по 31.08.2015 на посадах викладача у вищих навчальних закладах не зараховується до стажу роботи за вислугу років так як він не відповідає постанові КМУ №909

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон N 1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону N 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону N 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом "е" статті 55 Закону N 1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015, - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

З аналізу викладених норм слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за вислугу років є наявність відповідного спеціального стажу роботи на посадах, визначених переліком Кабінету Міністрів України, та досягнення відповідного віку.

Відповідно до статті 62 Закону N 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 637 від 12.08.93 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 даного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 цього ж Порядку встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З аналізу вказаних норм, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності відповідних записів у трудовій книжці стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами. У випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються довідки підприємств, установ, організацій, виписки із наказів, особові рахунки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 позивач, зокрема,

з 08.02.1990 по 30.06.1990 працювала викладачем у КНУ ім. Т. Шевченка, .

з 01.09.1990 по 30.06.1991 працювала викладачем у КНУ ім. Т. Шевченка,

з 09.09.1991 по 26.08.1997 працювала викладачем у КНУ ім. Т. Шевченка,

з 27.08.1997 по 01.12.1997 працювала викладачем у Міжнародному інституті лінгвістики і права,

з 01.12.1997 по 14.08.1998 працювала викладачем у Колективному підприємстві Київський інститут «Слов`янський університет»,

з 01.09.1998 по 01.12.1998 працювала старшим викладачем у УДУХТ,

з 02.12.1998 по 19.09.1999 працювала викладачем у Приватному підприємстві «Робот Інтелект»,

з 20.09.1999 по 20.08.2001 працювала викладачем у Академії муніципального управління,

з 01.09.2001 по 01.09.2003 працювала старшим викладачем у МАУП,

з 02.09.2003 по 31.08.2005 працювала старшим викладачем у Економічно-правовому технікумі при МАУП,

з 01.09.2005 по 26.08.2006 працювала старшим викладачем у Київському славістичному університеті,

з 01.09.2006 по 30.06.2010 працювала старшим викладачем в НАУ,

з 01.09.2010 по 31.08.2015 працювала доцентом у Відкритому міжнародному університеті розвитку людини «Україна».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" за N 909 від 04.11.93 установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема - вищі навчальні заклади I - II рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Отже, саме постанова КМУ № 909 визначає перелік закладів і установ освіти і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, і в нашому випадку мова йде про вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади.

З відкритих даних судом встановлено, що КНУ ім. Т. Шевченка має IV рівень акредитації, Міжнародному інституті лінгвістики і права (зараз Київський міжнародний університет) має IV рівень акредитації, Київський інститут «Слов`янський університет» має IV рівень акредитації, Національний університет харчових технологій (УДУХТ) має IV рівень акредитації, Академії муніципального управління має IV рівень акредитації, МАУП має IV рівень акредитації, Київський славістичний університет має IV рівень акредитації, НАУ має IV рівень акредитації, Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» має IV рівень акредитації.

Отже, судом вбачається, що відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з недостатністю стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону N 1788-XII, оскільки в пільговий стаж зарахований період роботи з 25.08.1984 по 07.02.1990, а період з 08.02.1990 по 31.08.2015 не зарахований так як не відповідає постанові КМУ від 4 листопада 1993 р. № 909, а саме рівню акредитації вищих навчальних закладів, у яких працювала позивачка, рівню акредитації згідно з переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Звернувшись з відповідним позовом позивач жодним чином відповідну обставину не оскаржує та не спростовує, не надає відповідні пояснення та не підкріплює належними доказами щодо наявності у позивача права на призначення пенсії саме за вислугою років.

Ураховуючи вищезазначене, судом саме із наявних матеріалів справи не вбачається достатніх підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно, похідна від цієї основної вимога, яка стосується розрахунку призначеної пенсії застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки в розмірі 12236,71 гривень також задоволенню не підлягає.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Безумовно у кожної особи є право на перехід з одного виду пенсії на інший, однак такий механізм може бути застосований (право вибору) виключно за наявності у такої особи права на різні види пенсії.

На виконання цих вимог відповідач зазначив, що у позивача відсутній стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, водночас позивач не спростував даних тверджень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.06.2024.

Суддя Панченко Н.Д.