Справа № 953/2801/24
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/2801/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Колесник С.А.,
при секретарі - Півоваровій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу № 953/2801/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -
10.04.2024 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- поновити строк на оскарження постанови від 05.03.2024 серії ЕНА №1593714 винесену інспектором Чугуївського районного управління поліції Головного управління поліції в Харківській області лейтенантом поліції Яковлєвим В.А.;
- скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.03.2024 серії ЕНА №1593714 винесену інспектором Чугуївського районного управління поліції Головного управління поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова серії ЕНА №1593714 від 05.03.2024 про накладення штрафу на ОСОБА_1 за порушення п.2.1.а ПДР, а саме керування транспортним засобом (далі т/з) особою, яка не має права керування таким т/з є протиправною та такою що підлягає скасуванню, оскільки пунктом 2.1.а Правил дорожнього руху (далі ПДР) передбачено, що водій саме механічного т/з повинен мати при собі посвідчення на право керування т/з відповідної категорії.
Натомість, ОСОБА_1 вказує, що 05.03.2024, керував електроскутером NEOS III потужністю 1,5 кВт, який, на думку позивача, підпадає під визначення, наведене у п. 1.10 ПДР, а саме «транспортний засіб».
Відтак, оскільки ПДР розмежовано поняття механічний т/з та транспортний засіб, то ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 126 КУпАП, оскільки останній не керував механічним т/з.
До того ж, в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 керував т/з «ASUS» без номера. Однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки у власності та користуванні ОСОБА_1 ніколи не перебував т/з марки «ASUS». Натомість, позивач є власником електроскутера NEOS III потужністю 1,5 кВт.
Також позивач просить поновити процесуальний строк на звернення до суду з вказаним адміністративним позовом, оскільки він з першого до останнього дня оскарження постанови був направлений у відрядження із розвезенням вантажу.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 15.05.2024 визнано поважними причини пропуску строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1593714 та поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження такої постанови та відкрито позовне провадження в адміністративній справі № 953/2801/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
31.05.2024 до суду від представника Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі відповідач) ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просить суд в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ НП в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.
В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідно до п. 2.13. ПДР встановлено, що до категорії т/з А1 належать мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун до 4 кВт.
Відтак, т/з марки «ASUS», яким керував позивач 05.03.2024, який за своїми технічними характеристиками, а саме, як зазначено відповідачем вказаний т/з обладнаний електродвигуном 1,5 кВт, відноситься до категорії А1.
Враховуючи викладене, відповідно до п. 2.13. ПДР, позивач для керування вказаним т/з, зобов`язаний мати посвідчення водія категорії А1.
Отже, підстав для скасування постанови серії ЕНА №1593714 від 05.03.2024 немає.
Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, викликався належним чином (а.с. 42). 05.06.2024 позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, адміністративний позов підтримав (а.с. 40).
Представник відповідача Мостова К.О. в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про місце і час розгляду справи (а.с. 25). У відзиві на позовну заяву просила проводити розгляд справи без участі представника відповідача
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
З позовною заявою про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, яка винесена 05.03.2024, позивач звернувся до суду 10.04.2024.
Строки звернення до суду визначені ст. 122 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом, або іншими Законами.
Згідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
З урахуванням положень ст. ст. 122, 123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.
Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу наведених в адміністративному позові доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.
Виходячи із обставин, викладених позивачем, суд дійшов висновку, що його доводи про поважність причин пропуску строку звернення до суду є обґрунтованими, а тому їх слід поновити.
Судом встановлено, що 05.03.2024 інспектором Чугуївського районного управління поліції ГУ НП в Харківській області лейтенантом поліції Яковлєвим В.С. винесено постанову серії ЕНА № 1593714 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.
Згідно з даною постановою, 05.03.2024 о 18:28 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ASUS без номера в АДРЕСА_1 не мав при собі посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії А1, а також проїхав на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7 ПДР, п.2.1 ПДР керування т/з особою, яка не має права на керування таким т/з.
Не погоджуючись із правомірністю винесення відповідачем постанови від 05.03.2024 серії ЕНА № 1593714 про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За визначенням п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
В силу приписів ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Правове регулювання суспільних відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання встановлюються Законом України "Про дорожній рух"
Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями ст.16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 "Про правила дорожнього руху" затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР).
Пунктом 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У п. 1.10 наведені терміни, що використовуються у цих Правилах та мають наступне значення: транспортний засіб - це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
З аналізу вищенаведених положень вбачається, що критерієм для розмежування понять «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» є наявність двигуна внутрішнього згорання або потужність електродвигуна. Тобто транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує вказаним визначенням 3кВТ межу.
Згідно з п. 1.10 ПДР України мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Отже, порівнявши поняття «транспортний засіб», «механічний транспортний засіб» та «мопед» колегія суддів прийшла до висновку, що мопед є різновидом механічного транспортного засобу, який є двоколісним, має двигун внутрішнього згорання з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю від 3 до 4 кВт. Отже, електроскутер можливо прирівняти до мопеду лише за наявності у нього електродвигуна потужністю від 3 до 4 кВт.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №278/3362/15-к.
Судом встановлено, що позивач під час зупинки його інспектором Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 керував електроскутером NEOS ІІІ, який відповідно до технічної документації має потужність 1,5 кВт. (а.с.9)
Таким чином, враховуючи висновки суду наведені вище та відсутність визначення «електроскутер» у ПДР суд вважає, що електроскутер марки "NEOS III" потужністю 1,5 кВт не може прирівнюватись до мопеду та визнаватись механічним транспортним засобом.
Пунктом 2.1 (а) ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з п. 2.13 ПДР транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Відповідно до п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) на яке посилається відповідач, транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;
Враховуючи, що електроскутер марки "NEOS III" це транспортний засіб, який за своїми технічними характеристиками не можна прирівнювати до мопедів або інших механічних транспортних засобів, вимоги, які встановлені для водіїв механічних транспортних засобів, не можуть бути застосовані до позивача.
Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_1 категорії А1, яка відкрита 04.06.1997 (а.с.7)
Беручи до уваги, що адміністративну відповідальність за порушення п. 2. 1 (а) ПДР може нести виключно водій механічного транспортного засобу, до якого електроскутер позивача марки "NEOS III" не віднесено, та який не має права керування таким транспортним засобом, позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, в даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій, не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.
З огляду на наведені обставини, рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП є протиправним.
Переконливих доводів, які б спростовували вищевказані висновки, суду не надано.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.
Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
В порядку ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області судові витрати за подання до суду позовної заяви в розмірі 605 грн. 60 коп. судового збору, відповідно до платіжної інструкції 9338-5607-8117-7170 від 08.04.2024 (а.с.5)
На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 77, 139, 286 КАС України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.03.2024 серії ЕНА №1593714, винесену інспектором Чугуївського районного управління поліції Головного управління поліції в Харківській області лейтенантом поліції Яковлєвим В.А., провадження у справі - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Харківській області на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.06.2024.

Суддя Колесник С.А.