Справа № 712/11930/23
Суддя: Валентина ЯНКІВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року справа № 712/11930/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Янківської В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

01 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням позивача з посади директора Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради кошти у розмірі 872545,48 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 24500 грн; витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в сумі 866, 32 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2024 року апеляційну скаргу Виконавчого комітету Черкаської міської ради задоволено частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2023 року скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди закрито.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01.04.2024 передано дану справу на розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 суддею Тимошенко В.П. прийняти до свого провадження справу №712/11930/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди.

Згідно з наказом Черкаського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 №47-О «Про внесення змін в облікові документи» ОСОБА_2 , судді Черкаського окружного адміністративного суду, змінено в облікових документах прізвище ОСОБА_3 на Янківська.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що порушення його трудових прав, які були вчинені Черкаським міським головою та його заступниками і призвели до незаконного звільнення його із займаної посади, спричинили йому сильні душевні хвилювання та призвели до істотного погіршення стану здоров`я.

Згідно з даними амбулаторної карти №20-1511 позивач 12.07.2022, 15.07.2022, 20.07.2022, 25.07.2022, 05.08.2022 та 09.08.2022 звертався за медичною допомогою до зі скаргами на сухий кашель, першіння, виражений головний біль, загальну слабкість, швидку втомлюваність, болі у шийному відділі хребта та підвищення артеріального тиску. Позивачу було діагностовано гостру інфекцію дихальних шляхів, неуточнену, первинну гіпертонію та радикулопатію. Призначено лікування, ліки придбавалися Позивачем за власний рахунок, що підтверджується фіскальними чеками, копії яких додаються до позовної заяви.

Заподіяння йому моральної шкоди, завданої внаслідок його незаконного звільнення із займаної посади має триваючий характер, розпочалося з моменту незаконного звільнення із займаної посади (10.08.2022) і триває дотепер, оскільки постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 580/3955/22 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 по 01.08.2023 у розмірі 475 400 (чотириста сімдесят п`ять тисяч чотириста) грн 34 коп. та понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 47 300 (сорок сім тисяч триста) грн. на даний час не виконана.

Таким чином, тривалість періоду заподіяння Позивачу моральної шкоди складає 446 календарних днів з дня незаконного звільнення (10.08.2022) по дату звернення Позивачем із цією позовною заявою до суду (01.11.2023).

Позивач вважає розумним та справедливим визначити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, у розмірі його середнього заробітку за кожен день заподіяння йому моральної шкоди.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у від 01.08.2023 у справі №580/3955/22 встановлено, розмір середньоденної заробітної плати Позивача перед його звільненням становить 1956,38 грн.

Виходячи із цього, загальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої Позивачу внаслідок незаконного звільненням Позивача із займаної посади, складає 872 545,48 грн. (1 956,38 х 446 = 872 545,48).

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача посилається на загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, які були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, а також посилаючись на ст. 23, 1167 ЦК України зазначає, що між діями відповідача та наслідками про які зазначає позивач в обґрунтування моральної шкоди відсутній причинний зв`язок. У зв`язку з викладеним просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

01.06.2016 згідно розпорядження Черкаського міського голови від 25.02.2016 № 290-р(к) був прийнятий на службу для виконання повноважень головного спеціаліста-юрисконсульта відділу судового супроводу юридичного департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради. Після цього позивач працював на різних посадах у департаменті управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, що підтверджується записами№ 19-29 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

21.02.2019 позивач згідно з розпорядженням Черкаського міського голови від 20.02.2019 № 70-р(к) «Про призначення ОСОБА_1 » був призначений на посаду директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на визначений строк (на час відпустки для догляду за дитиною до осягнення нею трирічного віку працівника, прийнятого на умовах строкового трудового договору).

Згідно з розпорядженням Черкаського міського голови від 02.05.2019 № 175-р(к) (запис № 23 у Трудовій книжці серії НОМЕР_1 ) позивачу, починаючи з 03.05.2019 було продовжено дію строкового трудового договору на невизначений строк (а.с. 32-33).

Розпорядженням Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к) «Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 » 10.08.2022 було припинено службу Позивача в органах місцевого самоврядування та звільнено його з посади директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради «за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, а саме: видачу наказу від 15.06.2022 № 44-н «Про виконання обов`язків начальника управління надання адміністративних послуг», який суперечить вимогам абз. г) пп. 1) п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006р. № 268, тобто не відповідає вимогам чинного законодавства України, а також враховуючи те, що до ОСОБА_1 раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення - догана, пункт 3статті 40 КЗпП України» (а.с. 31 том 1).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 у справі № 580/3162/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2023, рішення сесії Черкаської міської ради від 23.06.2022 № 26-11 «Про недовіру директору департаменту управління справи та юридичного забезпечення Черкаської міської ради ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано (а.с. 45-50).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 580/3955/22 розпорядження Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к) «Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з 10.08.2022, а також стягнуто з Черкаської міської рали на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.08. 2022 по 01.08.2023 у розмірі 475 400 грн. 43 коп. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47 300 гри (а.с. 53-55).

Розпорядженням Черкаського міського голови від 02.08.2023 № 385-р(к) ОСОБА_1 поновлено на посаді директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з 11.08.2022. Цим же розпорядженням ОСОБА_1 увільнено від роботи з 23.01.2023 на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації у зв`язку із загальною мобілізацією до дня його фактичної демобілізації із збереженням місця роботи посади (а.с. 56).

Згідно з даними амбулаторної карти № 20-1511 позивач 12.07.2022, 15.07.2022, 20.07.2022, 25.07.2022, 05.08.2022 та 09.08.2022 звертався за медичною допомогою до зі скаргами на сухий кашель, першіння, виражений головний біль, загальну слабкість, швидку втомлюваність, болі у шийному відділі хребта та підвищення артеріального тиску. Позивачу було діагностовано гостру інфекцію дихальних шляхів, неуточнену, первинну гіпертонію та радикулопатію. Призначено лікування, ліки придбавалися позивачем за власний рахунок, що підтверджується фіскальними чеками.

Зокрема, згідно із записами в амбулаторній карті № 20-1511 - 03.11.2018 Позивач звертався за медичною допомогою у зв`язку з аліментарним гастритом, а відповідно до записів у дублікаті амбулаторної карти № 20-1511 - 03.06.2019 - за медичною допомогою у зв`язку із поверхневою різаною раною (а.с. 35-44).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №580/3955/22 за заявою Черкаської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради про визнання протиправним розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, судом було вирішено наступне:

- заяву Черкаської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 задовольнити частково;

- змінити постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023, замінивши в абзаці п`ятому резолютивної частини розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що стягується, з на 179 190 (сто сімдесят дев`ять тисяч сто дев`яносто) грн. 53 коп. (а.с. 175-178).

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Позивача звільнено із займаної посади директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради згідно із розпорядженням Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к) «Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 ».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2022 у справі № 580/3955/22 розпорядження Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к)«Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано. Розпорядження Черкаського міського голови від 10.08.2022№ 465-р(к)«Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 » видане першим заступником Черкаського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради С.О. Тищенком.

Відповідно о частини 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Частиною 5 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» перебачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 3 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Сільська, селищна, міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що позивачем вірно визначений відповідач у справі, а саме Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган місцевого самоврядування, до складу якого входять Черкаський міський голова та перший заступник Черкаського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_4 .

Вирішуючи позовні вимоги щодо обґрунтування підстав моральної шкоди, суд виходить з такого.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У постанові від 12.02.2023 у справі № 295/2725/21 Верховний Суд виклав такі висновки щодо правил відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням працівника: «КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за умови порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати».

Стаття 237-1КЗпП України містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

При цьому суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

В обґрунтування спричиненої позивачу моральної шкоди у вигляді погіршення стану здоров`я, останній посилається на медичну документацію, а саме:

- дані з амбулаторної карти № 20-1511, з якої вбачається, що позивач 12.07.2022, 15.07.2022, 20.07.2022, 25.07.2022, 05.08.2022 та 09.08.2022 звертався за медичною допомогою до зі скаргами на сухий кашель, першіння, виражений головний біль, загальну слабкість, швидку втомлюваність, болі у шийному відділі хребта та підвищення артеріального тиску. Позивачу було діагностовано гостру інфекцію дихальних шляхів, неуточнену, первинну гіпертонію та радикулопатію. Призначено лікування, ліки придбавалися позивачем за власний рахунок, що підтверджується фіскальними чеками.

- дані з амбулаторної карти № 20-1511 про те, що 03.11.2018 позивач звертався за медичною допомогою у зв`язку з аліментарним гастритом, а відповідно до записів у дублікаті амбулаторної карти № 20-1511 - 03.06.2019 - за медичної допомогою у зв`язку із поверхневою різаною раною.

Проте, суд вважає, що надана позивачем медична документація посвідчує лише стан його здоров`я. Жодних даних про наявність причинного зв`язку між наявним станом здоров`я та негативними емоціями внаслідок незаконного звільнення у цій медичній документації не наведено. Інших доказів з цього приводу суду позивач не надав.

Отже, зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому шкоди здоров`ю, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, суд вважає, що в цій частині обґрунтування заподіяння моральної шкоди у вигляді погіршення стану здоров`я - не доведено.

Вирішуючи питання стосовно спричиненої позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань внаслідок порушення трудових прав ОСОБА_1 незаконним звільненням останнього, у зв`язку з чим позивача було повністю позбавлено законного джерела існування та звичайного способу життя і ділового спілкування, що спричинило сильні душевні хвилювання, відчуття незахищеності і завтрашньому дні та страждань від соціальної несправедливості, суд вважає, що дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні поясненнями представника позивача та дослідженими матеріалами справи.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача стосовно того, що «сам лише факт порушення права позивача не може слугувати безспірною підставою для стягнення моральної шкоди. Звільнення особи з займаної посади не завжди призводить до тих душевних страждань, тривоги чи інших психологічних наслідків, які є складовою ознакою моральної шкоди, оскільки людина, яку звільнили, навпаки може здобути для себе умиротворення у зв`язку з можливістю відпочити від трудової завантаженості, знайти себе у нових сферах трудової діяльності і т. п.».

Під час розгляду справи судом встановлено:

1) факт незаконного звільнення позивача, що підтверджується Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 580/3955/22 розпорядження Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к) «Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з 10.08.2022, а також стягнуто з Черкаської міської рали на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.08. 2022 по 01.08.2023 у розмірі 475 400 грн. 43 коп. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47 300 грн, та відповідно до ч. ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню;

2) спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним звільненням та порушенням його трудових прав;

3) наявність причинно-наслідкового зв`язку між прийнятим відповідачем незаконним рішенням та заподіянням позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, глибину душевних страждань, що позбавило можливості тривалий час користуватись своїми коштами, належними при звільненні; присудження позивачеві грошової компенсації у виді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що частково пом`якшує душевні страждання позивача, у зв`язку з чим вважає за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі середнього заробітну за один місяць.

Як вбачається з Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 «за попередні два місяці, які передували звільненню (червень, липень 2022) позивачу виплачено 48909 грн. 44 грн заробітної плати» (а.с. 54 (оборот). Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди повинен дорівнювати 24500 грн.

Такий розмір моральної шкоди буде співвмірним розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що обґрунтовується на загальному, повному, об`єктивному та зовнішньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючі належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 53690,00 грн, суд зазначає таке.

11.04.2024 позивачем подано клопотання, в якому він зазначив, що у зв`язку з розглядом Соснівським районним судом м. Черкаси, Черкаським апеляційним судом та Черкаським окружним адміністративним судом справи № 712/11930/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди, він очікує понести витрати в сумі 53 690,00 грн. Факт виконання адвокатом Чернявським А.Л. зазначених вище робіт з надання Позивачу правничої допомоги підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 05.05.2024. Акт підписано у сторонами в електронній формі шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису в порядку, визначеному Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Відповідачем 06.05.2024 подано до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат, в якому просить відмовити у стягненні судових витрат на правову допомогу.

Приписами частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч.3 ст.132 КАС України).

Частиною 2 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката закріплено у частині 5 статті 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.12.2012 № 5076-VI (далі Закон 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України № 5076-VI).

Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Чернявським А.Л. на підставі договору №5/22 про надання правової допомоги від 02.09.2022.

Згідно з п. 1 та п. 2 додатку № 1 до даного договору розмір гонорару адвоката за надану правову допомогу визначається на умовах погодинної оплати. Вартість витрат на правову допомогу (гонорару) за одну годину роботи адвоката становить 50 % від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет України», що визначається на момент підписання Договору про надання правової допомоги, збільшеного з коефіцієнтом « 1,4», що враховує наявність в Адвоката наукового ступеня кандидата юридичних наук та вченого звання доцента, та складає 1820,00 грн. за 1 годину роботи. Пунктом 11 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 02.09.2022 № 5/22 передбачено, що клієнт під час укладення договору про надання правової допомоги сплачує Адвокату аванс у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.). Решта гонорару сплачується Клієнтом не пізніше 20 днів після набрання законної сили рішенням суду у справі (а.с. 56 том 2).

Факт сплати авансу у розмірі 10 000,00 грн. за вказаним вище договором про надання правової допомоги підтверджується довідкою від 02.09.2022 № 2-5/22 (а.с. 58 том 2).

Факт виконання адвокатом Чернявським А.Л. робіт з надання Позивачу правничої допомоги підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт від 05.06.2024. Суд звертає увагу, що даний акт не підписаний сторонами (адвокатом та клієнтом).

Разом з тим, дослідивши договір про надання професійної правничої допомоги, оцінивши обсяг виконаної роботи (наданих послуг), суд приходить до переконання про часткову обґрунтованість вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу та наявність підстав для задоволення таких вимог в частині, виходячи з такого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Оцінюючи належний до компенсації розмір судових витрат, понесений позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених КАС України, та враховуючи обсяг виконаних представником робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд розгляді поданої заяви та при зменшенні витрат на правничу допомогу враховує, що правова позиція сторін у справі в Соснівському районному суді міста Черкаси, Черкаському апеляційному суді та Черкаському окружному адміністративному суді суттєво не змінювалась, а адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № № 910/20852/20.

Суд вважає, що визначена адвокатом Чернявським А.Л. сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи №712/11930/23 не є належним чином обґрунтованою та завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на обсяг наданих послуг, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 15000,00 гривень.

Отже, до стягнення підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн. Стягнення витрат на правову допомогу у вказаній сумі суд вважає цілком співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Керуючись ст.ст. 2, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 24500 (двадцять чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ЯНКІВСЬКА