Справа № 320/48267/23
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року м. Київ № 320/48267/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач/ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею ОСОБА_2 ;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 в особі її командира, звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2023 позовна заява розподілена судді Жуковій Є.О.

27 грудня 2023 року зазначену позовну заяву фактично передано судді ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є єдиним хто спроможний доглядати свою бабусю ОСОБА_4 , яка є особою похилого віку та потребує постійного догляду відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії №397 від 10.03.2023 та відповідно до договору про довічне утримання. Так, ОСОБА_1 неодноразово звертався із рапортом про звільнення до ВЧ НОМЕР_1 . Проте, йому було відмовлено у звільненні із вказаних підстав у зв`язку із відсутністю висновків медико-соціальної експертизи та відсутністю підтверджуючої інформації про те, що два сини ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть здійснювати догляд за своєю матір`ю, яка є бабусею позивача. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 відкрито провадження у справі №320/48267/23, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

Відповідно до довідок про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного провадження» від 16.01.2024 у справі №320/48267/23 доставлено до електронного кабінету представника позивача адвоката ОСОБА_7 та ВЧ НОМЕР_1 17.01.2024.

19 лютого 2024 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від ВЧ НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що на адресу військової частини представником позивача було надіслано рапорт рядового ОСОБА_1 разом із супровідним листом №11-09/02Н-23 від 11.09.2023, в якому він просив розглянути рапорт про звільнення з військової служби рядового ОСОБА_1 за сімейними обставинами, передбаченими підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

12 жовтня 2023 року на зазначений рапорт командиром ВЧ НОМЕР_1 було надано відповідь №10543, де чітко вказано, що на теперішній час відсутні підстави для звільнення з військової служби, оскільки у наданих ОСОБА_1 матеріалах до рапорту відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії про те, що його бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду. Також позивачем не доведено відсутність інших осіб, які могли б здійснювати догляд за його бабусею ОСОБА_2 . Вказані позивачем причини не є вагомою підставою вважати, що ОСОБА_1 є єдиним родичем, який би міг опікуватися своєю бабусею і не доводить того, що відсутні інші особи, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 . У зв`язку із чим не має підстав для звільнення позивача з військової служби за вказаними підставами. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Правом надання відповіді на відзив відповідно до вимог статті 163 КАС України позивач та його представник не скористалися.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 02.06.1998.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить службу за призовом під час мобілізації.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 53 від 08.03.2022 рядового за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , водія взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, який прибув для подальшого проходження служби з ВЧ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , з 08.03.2022 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 01.06.2023 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно з висновком Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Дарницького району м. Києва №397 від 10.03.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я потребує догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

06 квітня 2023 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивачем від імені якого діяв ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено договір довічного утримання (догляду).

11 вересня 2023 року за вих.№11-09/02Н-23 представником позивача на адресу ВЧ НОМЕР_1 було надіслано рапорт позивача про звільнення з військової служби рядового ОСОБА_1 за сімейними обставинами, передбаченими підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як зазначає позивач в поданому позові, що не спростовується відповідачем, до вказаного рапорту позивач додав наступні документи: копію паспорту та довідки РНОКПП ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; витяг з реєстру територіальної громади №2023/005341941 від 15.07.2023 ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію договору довічного утримання (догляду) №1023 від 06.04.2023; копію паспорту та довідки РНОКПП ОСОБА_2 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть НОМЕР_6 ; довідку про склад сім`ї №72 від 24.08.2023; копію висновку ЛКК №397 від 10.03.2023; акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 від 24.08.2023; довідку Згурівської селищної ради №71 від 24.08.2023; експертний висновок №056/1025-а від 27.07.2023; нотаріально-завірену копію паспорту ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; інформацію про задеклароване місце проживання ОСОБА_5 № НОМЕР_7 від 15.07.2023; заяву ОСОБА_5 №2252 від 15.07.2023; нотаріально-завірену копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_6 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; інформація про задеклароване місце проживання ОСОБА_6 № НОМЕР_8 від 15.07.2023; заяву ОСОБА_6 №2257 від 15.07.2023; нотаріально завірену копію паспорту та РНОКП ОСОБА_9 ; нотаріально-завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_9 ; витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_9 №2023/005699362 від 27.07.2023; заява ОСОБА_9 №2368 від 28.07.2023; нотаріально завірену копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_10 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_10 ; витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_10 №2023/005701036 від 27.07.2023; заяву ОСОБА_10 №2364 від 28.07.2023; нотаріально завірену копію про одруження ОСОБА_10 .

У листі від 18.10.2023 за вих.№10543 відповідач зазначив, що на теперішній час відсутні підстави для звільнення з військової служби, оскільки у наданих ОСОБА_1 матеріалах до рапорту відсутній висновок медико-соціальної експертної комісії про те, що його бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду. Також позивачем не доведено відсутність інших осіб, які могли б здійснювати догляд за його бабусею ОСОБА_2 . Після надання відповідних документів буде прийнято рішення про подальше звільнення позивача з військової служби.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо відмови у звільненні його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправними, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Законом України від 15.03.2022 №2119-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 год 30 хв 26.03.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 21.04.2022 №2212-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 год 30 хв 25.04.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 22.05.2022 №2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25.05.2022 строком на 90 діб.

Законом України від 15.08.2022 №2500-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 № 573/2022, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 23.08.2022 строком на 90 діб, до 21.11.2022.

Законом України від 16.11.2022 №2738-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 21.11.2022 строком на 90 діб.

Законом України від 07.02.2023 №2915-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 19.02.2023 строком на 90 діб.

Законом України від 02.05.2023 №3057-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 20.05.2023 строком на 90 діб.

Законом України від 27.07.2023 №3275-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 26.07.2023 №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 год 30 хв 18.08.2023 строком на 90 діб.

Законом України від 08.11.2023 №3429-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 06.11.2023 №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 год 30 хв 16.11.2023 строком на 90 діб.

Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 05.02.2024 №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 год 30 хв 14.02.2024 строком на 90 діб.

Законом України від 08.05.2024 №3684-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 06.05.2024 №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 год 30 хв 14.05.2024 строком на 90 діб.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно із статтею 1 вищезазначеного Закону, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із статтею 4 частиною 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі Закон №2232- XII), а також нормами «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі Положення №1153/2008).

Зокрема, частино четвертою статті 26 Закону №2232-XII визначено підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Системний аналіз підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

При цьому, суд зауважує, що вказана норма Закону не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності документів, які підтверджують обов`язок військовослужбовця піклуватися про бабцю, або ж у підтвердження факту здійснення постійного догляду за ним.

Водночас, наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за рідною бабусею, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Дарницького району м. Києва №397 від 10.03.2023, який позивач долучав до рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

З цього приводу, суд зазначає таке.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації передбачено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317).

Підпунктом 1 п.11 Положення №1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №189 від 09.04.2008, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за № 589/15280 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 01.06.2021 №1066), лікарсько-консультативна комісія видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

З приводу наданого позивачем висновку (заключення) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, суд зауважує, що такий висновок не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворим батьком, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Так, відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь того висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за рідною бабусею, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідача щодо його не звільнення зі служби.

У даному випадку відсутня суперечність правових норм одна одній, оскільки нормативно-правові приписи постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 не суперечать Закону України №2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає перелік документів та коло органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

Отже, висновок ЛКК, наданий позивачем, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

В цьому випадку, для підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за батьком, позивач повинен був надати відповідачу висновок медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на зазначене, поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок (заключення) ЛКК №397 від 10.03.2023, не може вважатися належним доказом та підставою для його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Крім того, окрім онука ОСОБА_1 , ОСОБА_2 має двох синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також онуку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов проживання громадянки ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у цій же квартирі разом з нею проживають її онука - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , чоловік онуки - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка онуки - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та дочка онуки - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Тобто ОСОБА_2 має двох синів та онуку, з якою разом проживає.

З огляду на що суд погоджується з відповідачем, що позивач не надав жодних доказів того, що дані особи не можуть з поважних причин доглядати за своєю матір`ю чи бабусею.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, а саме, у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворою бабусею.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з наданням належних доказів на підтвердження факту необхідності постійного догляду за цією особою.

Суд зауважує, що в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

Інші доводи та аргументи сторін не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.