Справа № 580/3774/24
Суддя: Валентина ЯНКІВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року справа № 580/3774/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Янківської В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

встановив:

16 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якій просить:

1) визнати протиправною та скасувати сформовану Головним управлінням ДЛС у Черкаській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0321-2300У від 06.02.2024 року;

2) зобов`язати Головне управління ДПС у Черкаській області здійснити дії по відображенню/коригуванню даних у інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення (скасування) нарахованої заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску за період з 01.09.2015 по 17.04.2020 року у розмірі 35 925,32 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідачем винесено вимогу № Ф-0321-2300У від 06.02.2024, якою встановлено суму заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 29 265,02 грн. Позивач вважає протиправною вказану вимогу, оскільки в період з 01.09.2015 по 17.04.2020 він не здійснював підприємницьку діяльність та перебував у трудових відносинах, де отримував дохід, з якого роботодавцем здійснювались передбачені законодавством відрахування. Тому у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

07.05.2024 від Головного управління ДПС у Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

У 2011 році позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець у Головному управлінні ДПС у Луганській області.

На початку червня 2014 року позивач змінив місце проживання, у зв`язку із початком військових дій в Луганській області та був взятий на облік у місті Черкаси, як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою № від 10.12.2014.

В грудні 2023 року, під час реєстрації підприємницької діяльності як ФОП, позивач дізнався, що у 2014 році підприємницька діяльність як ФОП не була припинена та в нього існує непогашена заборгованість.

13.12.2023 позивач звернувся із запитом до Головного управління ДПС у Луганській області, щодо надання інформації про причини не припинення підприємницької діяльності як ФОП в 2014 році та щодо наявних сум заборгованості.

27.12.2024 позивач отримав відповідь № 3561/6/12-32-24-03-05 від 27.12.2023 від Головного управління ДПС у Луганській області, з якої позивач дізнався, що його підприємницьку діяльність як ФОП припинено 17.04.2020 на підставі його рішення та про нарахування йому з 01.10.2013 по 17.04.2020 в автоматичному режимі єдиного внеску у сумі 41 528,73 грн, що є недоїмкою, а саме:

- по строку сплати 09.02.2018 за 2017 рік - у сумі 8448 грн;

- по строку сплати 19.04.2018 за 1 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн;

- по строку сплати 19.07.2018 за 2 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн;

- по строку сплати 19.10.2018 за 3 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн;

- по строку сплати 21.01.2019 за 4 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн;

- по строку сплати 19.04.2019 за 1 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн;

- по строку сплати 19.07.2019 за 2 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн;

- по строку сплати 21.10.2019 за 3 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн;

- по строку сплати 20.01.2020 за 4 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн.

18.12.2023 позивач зареєстрований як ФОП з місцезнаходженням фізичної особи - підприємця: АДРЕСА_1

08.04.2024 в застосунку «Дія» позивач отримав повідомлення про відкриття виконавчого провадження № 74669186 про стягнення з нього на користь ГУ ДПС у Черкаській області заборгованості в розмірі 41 528 грн. 73 коп.

10.04.2024 представник позивача ознайомився із матеріалами виконавчого провадження №74669186 та отримав копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0321-2300У від 06.02.2024.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0321-2300У від 06.02.2024 протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.4, ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно із п.2 ч.1, ч.5 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно із ч.8 ст.9 вищевказаного Закону, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В силу частин 4, 8 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Згідно із пп.1 п.2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (у редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин), для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п.65.1 ст.65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Згідно із ч.1 ст.1, ч.9 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є реєстрація такої особи як фізичною особою-підприємцем, адже саме з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань податковий орган одержує інформацію про перебування особи у статусі фізичної особи - підприємця, а, отже наявність статусу платника єдиного внеску. Також необхідною умовою для нарахування фізичній особі - підприємцю є отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно із пп.1 п.2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Як зазначає відповідач, за даними інформаційної системи ІС «Податковий блок» станом на дату розгляду справи в ІКП платника по єдиному внеску (код платежу 71040000) обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 41528,73 грн., яка нарахована автоматично за період з 01.10.2013 по 17.04.2020.

З матеріалів справи встановлено, що позивач відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач починаючи з вересня 2015 року перебував в трудових відносинах Росавською філією ПАТ «Миронівський хлібопродукт», ПрАТ «МХП», Костянтинівською філією ПАТ «Миронівський хлібопродукт», ПП «СПАР.ОК», ТОВ «ТД ФУДСЕРВІС», які нараховували та сплачували за нього ЄСВ як за найманого працівника.

Згідно із наявними у матеріалах справи Індивідуальними відомостями про застраховану особу (позивача) за формою ОК-5, внески за нього були сплачені у повному обсязі за період з 01.07.2014 по 17.04.2020.

Отже, позивач був застрахованою особою, у спірний період, за який вимогою їй нараховано суму єдиного внеску до сплати був найманим працівником та за нього відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування його роботодавцями.

Винятком є встановлена несплата позивачем єдиного внеску, у мінімальному розмірі, з 01.10.2023 по 01.09.2015.

Як вже було зазначено вище, діяльність позивача як фізичної особи - підприємця припинено 17.04.2020, до цього часу він був зареєстрований як фізична особа - підприємець та навіть за відсутності доходу, при не здійсненні господарської діяльності зобов`язана була нараховувати та сплачувати ЄСВ.

Разом з тим, Головне управління ДПС у Черкаській області при винесенні оскаржуваної вимоги не врахувало, що єдиний внесок за позивача частково сплачувався. Несплачений у повному обсязі єдиний внесок встановлено тільки за період з 01.10.2013 по 01.09.2015.

Загальна сума єдиного внеску, який не сплачений позивачем складає 5603,41 грн.

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0321-2300У від 06.02.2024 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування винесена на суму 41528,73 грн у частині суми 5603,41 грн є правомірною, а в частині суми 35925,32 грн підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 4, 8 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно із п.4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (у редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин) вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

В свою чергу у позовних вимогах позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу повністю.

Суд зазначає, що винесення вимоги у разі наявності у платника доведеного боргу є обов`язком контролюючого органу. Головне управління ДПС у Черкаській області виносячи оскаржувану вимогу про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування діяло правомірно з огляду на встановлену наявність у позивача несплати єдиного внеску, тільки невірно визначено суму недоплати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Черкаській області №Ф-0321-2300У від 06.02.2024 на суму 35925,32 грн.

При винесенні рішення суд керується судовою практикою, зокрема викладеною у постановах Верховного Суду: від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18, від 18.03.2020 року у справі №140/1777/19, від 27.03.2020 року у справі №140/2214/19.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача вести зміни до інтегрованої картки платника податків, шляхом виключення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає таке.

Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 р. №5 зобов`язує контролюючий орган відобразити у інтегрованій картці позивача як платника податків зменшення суми податкового боргу з фізичних осіб у розмірі, який вона прагнула скасувати в судовому порядку з урахуванням штрафів та пені, на підставі судового рішення, яке визнає відсутність такого податкового боргу, тож вимоги позивача є передчасними.

Відповідно до приписів статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно із статтею 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом.

Підпунктом 2 пункту 1 розділу VI Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 р. № 5 передбачено, що первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є, зокрема, рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені/суми єдиного внеску за результатами судового оскарження), яке набрало законної сили.

Тому з огляду на сам лише факт часткового скасування судом спірної вимоги податкового органу, відповідний результат має бути відображений відповідачем в ІКП позивача після набрання рішенням суду законної сили.

За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині внесення зміни до її інтегрованої картки платника податків задоволенню не підлягають, як передчасні.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з викладених вище підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд

вирішив:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Черкаській області №Ф-0321-2300У від 06.02.2024 в частині, на суму 35925,32 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ЯНКІВСЬКА