Справа № 120/16627/23
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16627/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

11 червня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Державної судової адміністрації України в якому просив:

- визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з нарахування та виплати судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 суддівської винагороди, компенсації за 12 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2022 по13.08.2023, 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023, 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпуски, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023 та вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді, що вийшов у відставку за період з 29 вересня 2023 року по 24 жовтня 2023 року, та компенсації за роботу у вихідні дні 4 лютого 2023 року, 18 березня 2023 року, 22 квітня 2023 року, 20 травня 2023 року, 15 липня 2023 року, 29 липня 2023 року, 9 вересня 2023 року, 7 жовтня 2023 року, 21 жовтня 2023 року у подвійному розмірі, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницький області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків щодо нарахування та виплати судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 суддівської винагороди, компенсації за 12 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2022 по13.08.2023, 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023, 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпуски, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023 та вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді, що вийшов у відставку за період з 29 вересня 2023 року по 24 жовтня 2023 року, та компенсації за роботу у вихідні дні 4 лютого 2023 року, 18 березня 2023 року, 22 квітня 2023 року, 20 травня 2023 року, 15 липня 2023 року, 29 липня 2023 року, 9 вересня 2023 року, 7 жовтня 2023 року, 21 жовтня 2023 року у подвійному розмірі обчисливши їх розмір, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2023 - 2684 грн.), на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з урахуванням виплачених у цей період сум та з утриманням із сум, що підлягають виплаті, передбачених законом податків та обов`язкових платежів;

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області щодо нарахування та виплати судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 суддівської винагороди, компенсації за 12 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2022 по13.08.2023, 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023, 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпуски, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023 та вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді, що вийшов у відставку за період з 29 вересня 2023 року по 24 жовтня 2023 року, та компенсації за роботу у вихідні дні 4 лютого 2023 року, 18 березня 2023 року, 22 квітня 2023 року, 20 травня 2023 року, 15 липня 2023 року, 29 липня 2023 року, 9 вересня 2023 року, 7 жовтня 2023 року, 21 жовтня 2023 року у подвійному розмірі, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні.

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області нарахувати та виплатити судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 суддівську винагороду, компенсацію за 12 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2022 по 13.08.2023, 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023, 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпуски, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023 та вихідну допомогу в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді, що вийшов у відставку за період з 29 вересня 2023 року по 24 жовтня 2023 року, та компенсацію за роботу у вихідні дні 4 лютого 2023 року, 18 березня 2023 року, 22 квітня 2023 року, 20 травня 2023 року, 15 липня 2023 року, 29 липня 2023 року, 9 вересня 2023 року, 7 жовтня 2023 року, 21 жовтня 2023 року у подвійному розмірі, обчисливши їх розмір, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2023 - 2684 грн.), на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з урахуванням виплачених у цей період сум та з утриманням із сум, що підлягають виплаті, передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що указом Президента України від 21.09.2012 №558/2012 ОСОБА_1 переведений на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області.

Наказом виконуючого обов`язки голови Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2012 зарахований до штату суду.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 24.10.2023 №1006/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вінницького міського суду Вінницької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Вінницького міського суду Вінницької області №61-к від 25.10.2023 позивача відраховано зі штату Вінницького міського суду Вінницької області 24.10.2023, як такого, що звільнений у відставку.

Позивач вважає, що розмір суддівської винагороди, отриманий ним у 2021-2023 роках не відповідає розміру установленому законом, у зв`язку з чим звернувся із запитом до ТУ ДСА у Вінницькій області.

У листі ТУ ДСА України у Вінницькій області від 28.09.2023 №04-29/2425, повідомило, що посадовий оклад судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 в 2021 - 2023 роках встановлено в сумі 69366,00 грн, згідно штатного розпису суду (затвердженого територіальним управлінням за погодженням із головою суду на відповідний рік) та закону України про Державний бюджет України на відповідний бюджетний період, якими затверджено прожитковий мінімум працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, що з 01.01.2021 складав 2102,00 гривні. Річний фонд суддівських винагород затверджений головним розпорядником ДСА України в кошторисах на 2021 - 2023 роки на підставі розрахунків територіального управління з урахуванням всіх відомих змін у розмірі складових суддівської винагороди для фактичної чисельності суддів у суді на планову кількість робочих днів у відповідному бюджетному році.

З огляду на вищезазначене, ТУ ДСА у Вінницькій області зазначило що, територіальне управління, як розпорядник бюджетних коштів, не мало можливості здійснювати виплату суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 в розмірі 2270,00 грн, станом на 01.01.2022 в розмірі 2481,00 грн та станом на 01.01.2023 в розмірі 2684,00 грн.

Вважаючи, що розмір суддівської винагороди не відповідає розміру, встановленому Законом України "Про судоустрій і статус суддів", позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Відповідно до ст. 4 Закону № 1402-VIII, судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та Законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» в Україні установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року - 2270 гривень, на 01 січня 2022 року - 2481 гривня, на 01 січня 2023 року - 2684 гривні; розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2021-2023 роки, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів, становить 2102 грн.

Таким чином, вказаною нормою Закону, разом із встановленням на 01 січня відповідного року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірах 2270,00 грн, 2481,00 грн та 2684,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів», розмір якого становить 2102,00 грн.

Згідно наказу голови Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2023 №61-к, вирішено провести розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити йому компенсацію за:

- 12 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 14.08.2022 по 13.08.2023;

- 08 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023;

- 07 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023.

- вихідну допомогу в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді, що вийшов у відставку.

Згідно наказу голови Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2023 №177-в/к вирішено компенсувати ОСОБА_1 роботу у вихідні дні 04.02.2023, 18.03.2023, 22.04.2023, 20.05.2023, 15.07.2023, 29.07.2023, 09.09.2023, 07.10.2023, 21.10.2023 у подвійному розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що суддівську винагороду позивачу обчислено, виходячи з приписів абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.

У свою чергу, позивач наполягає, що суддівську винагороду у 2022-2023 роках має бути обчислено відповідачем із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, тобто 2481,00 грн та 2684,00 грн.

Суд вважає обґрунтованими такі доводи позивача, оскільки виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Цей висновок узгоджується із змінами до Конституції України, внесеними Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII), що набрали чинності 30.09.2016.

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, а саме: «Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій».

Таким чином, Конституція України, у редакції Закону № 1401-VIII, вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій. З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Крім того суд зазначає, що такого виду прожиткового мінімуму, як «для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів» не передбачено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV. Вказаним Законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Закріплення статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів, законодавцем не внесено змін до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму.

Закони України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Суд звертає увагу, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно прийнятих пізніше положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

При цьому, як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції ставиться вимога застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом, яким є Закон № 1402-VIII, гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

Водночас, Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України та частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Оскільки Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися або змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач відповідно до статті 135 Закону № 1402-VIII має право на отримання суддівської винагороди, компенсації за 12 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2022 по13.08.2023, 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023, 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпуски, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023 та вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді, що вийшов у відставку за період з 29 вересня 2023 року по 24 жовтня 2023 року, та компенсації за роботу у вихідні дні 4 лютого 2023 року, 18 березня 2023 року, 22 квітня 2023 року, 20 травня 2023 року, 15 липня 2023 року, 29 липня 2023 року, 9 вересня 2023 року, 7 жовтня 2023 року, 21 жовтня 2023 року у подвійному розмірі, виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір якого станом на 01 січня 2022 року - 2481,00 грн, на 01 січня 2023 року - 2684,00 грн, а, відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до ТУ ДСА у Вінницькій області, шляхом визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, компенсації за 12 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2022 по13.08.2023, 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023, 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпуски, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023 та вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді, що вийшов у відставку за період з 29 вересня 2023 року по 24 жовтня 2023 року, та компенсації за роботу у вихідні дні 4 лютого 2023 року, 18 березня 2023 року, 22 квітня 2023 року, 20 травня 2023 року, 15 липня 2023 року, 29 липня 2023 року, 9 вересня 2023 року, 7 жовтня 2023 року, 21 жовтня 2023 року у подвійному розмірі, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 гривні та зобов`язання ТУ ДСА у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду, компенсацію за 12 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2022 по13.08.2023, 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023, 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпуски, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023 та вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді, що вийшов у відставку за період з 29 вересня 2023 року по 24 жовтня 2023 року, та компенсації за роботу у вихідні дні 4 лютого 2023 року, 18 березня 2023 року, 22 квітня 2023 року, 20 таної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2022 по13.08.2023, 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023, 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпуски, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023 та вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді

При цьому, суд зазначає, що згідно норм частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII, ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В силу ч. 1-2 ст. 22 Бюджетного кодексу України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів є Державна судова адміністрація України

Пунктами 2 та 4 ч. 5 ст. 22 БК України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 23 БК України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджене Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 № 141/0/15-19, ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів (п. 2 Положення).

Пунктом 3 Положення передбачено, що ТУ ДСА України є територіальними органами ДСА України.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного Кодексу України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

Територіальний орган ДСА України та розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2022, 2023 роки).

При цьому, з наданих ТУ ДСА у Вінницькій області пояснень вбачається, що сума коштів відповідно до затвердженого ДСА України (відповідачем 2) кошторису та щомісячного розпису видатків на 2022-2023 роки була недостатньою для забезпечення виплати позивачу суддівської винагороди обчисленої із урахуванням прожиткового мінімуму величиною 2481,00 грн., 2684 грн.

Відтак, невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана із діяльністю ДСА України (відповідача 2) як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону № 1402-VIII), відповідно як суб`єкта владних повноважень, діями якого порушено право позивача.

Отже, ДСА України допущено протиправну бездіяльність щодо не забезпечення ТУ ДСА України у Вінницькій області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди, компенсації за 12 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2022 по13.08.2023, 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023, 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпуски, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023 та вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді, що вийшов у відставку за період з 29 вересня 2023 року по 24 жовтня 2023 року, та компенсації за роботу у вихідні дні 4 лютого 2023 року, 18 березня 2023 року, 22 квітня 2023 року, 20 травня 2023 року, 15 липня 2023 року, 29 липня 2023 року, 9 вересня 2023 року, 7 жовтня 2023 року, 21 жовтня 2023 року у подвійному розмірі, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2022 - 2481 грн., на 01.01.2023 - 2684 грн.)

Відтак, необхідно зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області бюджетними асигнуваннями, необхідними для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, компенсації за 12 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2022 по13.08.2023, 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпуски за період роботи з 14.08.2023 по 24.10.2023, 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпуски, як судді, що має стаж роботи понад 10 років, за період роботи з 28.04.2023 по 24.10.2023 та вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, як судді, що вийшов у відставку за період з 29 вересня 2023 року по 24 жовтня 2023 року, та компенсації за роботу у вихідні дні 4 лютого 2023 року, 18 березня 2023 року, 22 квітня 2023 року, 20 травня 2023 року, 15 липня 2023 року, 29 липня 2023 року, 9 вересня 2023 року, 7 жовтня 2023 року, 21 жовтня 2023 року у подвійному розмірі, виходячи з встановленого на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб розміром 2481,00 грн., з січня по вересень 2023 року включно, виходячи з встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб розміром 2684,00 грн.

Правомірність обрання такого способу захисту підтверджено Верховним Судом у постановах від 13.07.2023 у справі №280/1233/22, від 27.07.2023 у справі №240/3795/22 та від 15.08.2023 у справі №120/19262/21-а.

З приводу доводів позивача про необхідність негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Враховуючи вищевикладене, оскільки в межах даної адміністративної справи питання про стягнення суддівської винагороди не вирішувалось, відсутні підстави для звернення судового рішення до негайного виконання.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.