Справа № 120/880/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 червня 2024 р. Справа № 120/880/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані необхідністю стягнення із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року по справі № 120/8259/21-а за період з 23.08.2023 по 29.11.2023.

Ухвалою від 29.01.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

09.02.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. Уланівська сільська рада зазначила, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці". Тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

22.02.2024 представник позивача подав клопотання про приєднання до матеріалів справи документів.

29.02.2024 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, у якій просив стягнути з Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі № 120/8259/21-а за період з 30.11.2021 по 29.11.2023 в сумі 777516,30 грн.

Ухвалою суду від 05.03.2024 заяву про збільшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду та встановлено відповідачу 10-денний строк з дня отримання даної ухвали для подачі до суду відзиву на збільшені позовні вимоги позивача, який має відповідати положенням ст. 162 КАС України.

11.03.2024 відповідач подав заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, у якій просить відмовити в задоволенні заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, а інших заяв і документів не надходило, визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив наступне.

Рішенням 1 сесії 8 скликання Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 12.02.2021 № 8 ОСОБА_1 було затверджено на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

Згідно з рішенням 9 сесії 8 скликання Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 09.06.2021 № 132 та розпорядження т.в.о. голови ОСОБА_2 від 09.06.2021 № 233-к позивача було звільнено з посади керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області та виключено зі складу виконавчого комітету Уланівської сільської ради (а.с. 27-28).

Позивач із звільненням з посади не погодився та оскаржив його в судовому порядку.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі №120/8259/21-а адміністративний позов позивача задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення 9 сесії 8 скликання Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 132 від 09.06.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради

Визнано протиправним та скасовано розпорядження т.в.о. голови Гоцуляка О.В. від 09.06.2021 № 233-к «Про звільнення з посади керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради з 10.06.2021 року.

Стягнуто з Уланівської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.06.2021 року по 29.11.2021 року в сумі 178 965 грн. (сто сімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради допущено до негайного виконання.

Відповідне рішення суду від 29.11.2021 набрало законної сили відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2022.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі № 120/8259/21-а сільський голова Уланівської сільської ради прийняв розпорядження "Про поновлення на роботі ОСОБА_3 " від 30.11.2023 № 227/К, яким поновлено позивача на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради з 10.06.2021 року (а.с. 16).

Оскільки рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2023 виконано відповідачем лише 30.11.2023, то позивач вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду за період з 30.11.2021 по 29.11.2023.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 129-1 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Приписами ч. 2 ст. 372 КАС України обумовлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 та 8 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Так, зокрема, у постанові від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Як зауважив Верховний Суд у справі № 640/19103/19, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Верховний Суд наголосив, що наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

У підсумку суд касаційної інстанції у справі № 640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Ця правова позиція щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 у справі № 807/2713/13-а, від 27.06.2019 у справі № 821/1678/16, від 31.07.2019 у справі № 813/593/17, від 25.09.2019 у справі № 813/4668/16, від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а, від 19.12.2019 у справі № 2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 у справі № 815/1676/18, від 05.03.2020 у справі № 280/360/19, від 26.11.2020 у справі № 500/2501/19, від 19.04.2021 у справі № 826/11861/17, від 24.06.2021 у справі № 640/15058/19, від 20.07.2021 у справі № 826/3465/18, від 21.10.2021 у справі № 280/5260/19, від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, від 09.11.2022 у справі № 460/600/22, від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21, від 18.12.2023 у справі № 640/27278/21.

Практика Верховного Суду щодо застосування вказаної норми права є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи, тому відсутні підстави для відступу від цих висновків.

Суд також звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.11.2022 у справі № 460/600/22, який урахувавши раніше висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущене до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Застосовуючи наведені підходи Верховного Суду до обставин цієї справи, суд вважає, що право на стягнення заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі виникає лише за наявності вини роботодавця у невиданні відповідного наказу про поновлення працівника на роботі.

Суд встановив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі №120/8259/21-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2022 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення 9 сесії 8 скликання Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 132 від 09.06.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради

Визнано протиправним та скасовано розпорядження т.в.о. голови Гоцуляка О.В. від 09.06.2021 № 233-к «Про звільнення з посади керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради з 10.06.2021 року.

Стягнуто з Уланівської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.06.2021 року по 29.11.2021 року в сумі 178 965 грн. (сто сімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень).

30.11.2023 сільський голова Уланівської сільської ради прийняв розпорядження "Про поновлення на роботі ОСОБА_3 " від 30.11.2023 № 227/К, яким поновлено позивача на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Уланівської сільської ради з 10.06.2021 року (а.с. 16).

Суд вважає, що доказів виконання вказаного судового рішення в період, за який позивач просить стягнути середній заробіток, матеріали справи не містять, а будь які організаційні чи структурні зміни в державному органі не можуть мати наслідком недотримання вимог законодавства в частині невідкладного виконання судових рішень, які належать до негайного виконання та не можуть нівелювати закріплене у статті 43 Конституції України право на працю, наявність якого у позивача підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Оскільки, виконання судового рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1 у справі №120/8259/21-а не відбулося після набрання законної сили судового рішення, а тільки 30.11.2023 згідно з розпорядженням "Про поновлення на роботі ОСОБА_3 " № 227/К, тому слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 30.11.2021 по 29.11.2023.

Визначаючись щодо суми, що належить для виплати середнього заробітку позивачу за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2021 по 29.11.2023 та кількості робочих днів, суд враховує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу IV Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.99 року № 13 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15.02.2019 (справа № 826/6583/14), від 20.03.2019 (справа № 201/12340/16), від 05.08.2020 (справа № 817/893/17), від 05.08.2020 (справа № 2а-3526/10/1570), від 04.06.2020 (справа № 821/114/18).

Згідно ч. 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 120/8259/21-а встановлено, що середньоденний заробіток позивача складав 1503,91 грн.

Отже, у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 120/8259/21-а, позивач отримав право на стягнення середнього заробітку за період з 30.11.2021 по 29.11.2023 - 517 робочих дні.

Виходячи із 517 днів вимушеного прогулу, судом здійснено розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на посаді, що становить 777521,47 грн (517х1503,91) (сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 30.11.2021 по 29.11.2023 у сумі 777521,47 грн (сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, витрати на його користь не присуджуються.

Щодо стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що між позивачем (далі - Клієнт) та Адвокатом Поворознюком Б.М. (далі - Адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги по адміністративній справі від 18.01.2024 (а.с. 43).

Згідно п.1 Договору, Адвокат бере на себе зобов`язання провести досудову підготовку матеріалів справи та скласти адміністративний позов Клієнта у Вінницькому окружному адміністративному суді за адміністративним позовом Клієнта до Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі .

Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар за надання правової допомоги в сумі 2000,00 грн.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як встановлено із змісту Акту наданих послуг по договору про надання правової допомоги по адміністративній справі від 18.01.2024 Адвокатом надано наступну професійну правничу допомогу:

- консультування Клієна; вивчення документів, наданих Клієнтом; складання адвокатського запиту від 18.01.2024 № 05 - 2 год;

- складення позовної заяви про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі - 4 год.

Вартість послуг є фіксованою та становить 2000,00 грн (а. с. 45).

Згідно з фіскальним чеком від 18.01.2024 позивач сплатив за надані послуги 2000,00 грн (а.с. 44).

Суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

В той же час, відповідач не вважав за необхідне заперечувати стосовно розміру адвокатських послуг.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі 3 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене, враховуючи предмет спору, обсяг адвокатських послуг, беручи до уваги категорію та складність справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Уланівської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2023 по справі №120/8259/21-а за період з 30.11.2021 по 29.11.2023 в сумі 777521,47 грн (сімсот сімдесят сім тисяч п`ятсот двадцять одна гривня 47 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Уланівської сільської ради витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Уланівська сільська рада (код ЄДРПОУ - 04331834, вул. Миру, 9, с. Уланів, Хмільницький район, Вінницька область, 22032)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна