Справа № 705/1216/24
Суддя: Піньковський Р. В.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №705/1216/24
2-а/705/39/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі судового засідання Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою поліцейського ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалій Володимиром Сергійовичем від 12.02.2024 серії БАД № 913138 на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає до скасування з наступних підстав.

Так, 12 лютого о 02 годині 02 хвилини в приміщенні КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради за адресою: вул.Шевченка,50 м.Умань Черкаської області, поліцейським ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалій В.С. відносно нього було складено протокол серії ААД №493091 про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Після складання протоколу відповідач його повідомив, що свою копію він зможе отримати в підрозділі адміністративної практики Уманського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою: м.Умань, вул.Незалежності,35.

Наступного дня в кабінеті №19 вищезазначеного підрозділу, він отримав копію вищевказаного протоколу, а також копію постанови серії БАД №913138 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до змісту вищевказаної постанови, 12.02.2024 року о 00 годин 22 хвилин в м.Умань, вул.Н.СМотні.7, він керував автомобілем ЗАЗ SENS державний номер НОМЕР_1 та при зупинці не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському зафіксувати дані посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п. а п.2.1 ПДР.

Позивач вказує, що в зазначеному у постанові місті та в зазначений у постанові час, він не керував вищевказаним транспортним засобом, а перебував в ньому в якості пасажира. Поліцейський, який склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, і поліцейський, який наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП це одна і та ж особа.

З хронології зазначених подій вбачається, що поліцейський ОСОБА_2 , з початку зупинив транспортний засіб, в якому він перебував в якості пасажира, потім встановив його особистість з посвідчення водія на його ім`я, надалі вніс ці дані до протоколу серії ААД №493091 про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (час та дата складання протоколу 02 година 01 хвилина 2024 р.), а потім розглянув справу відносно нього за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, виніс постанову серії БАД №913138, якою наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень (час та дата складання постанови 02 год.08 хв. 2024 р.)

Вважає, що з наведеного можна дійти висновку про те, що факти, які зазначені у постанові серії БАД №913138 є надуманими та не відповідають дійсності. Відповідно до ч.1 п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, просить суд, визнати протиправними дії поліцейського ВРПП Уманського районного управління ГУНП в Черкаській області Скалій Володимира Сергійовича щодо складання постанови серії БАД № 913138 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Скасувати постанову серії БАД № 913138про адміністративне правопорушення та закрити провадження у справі.

Представник відповідача ГУНП в Черкаській області направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував, не погоджуючись з вимогами позивача та посилаючись на наступне.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 12.02.2024 серії БАД №913138 позивача, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 12.02.2024 о 00.22 год. в м.Умань по вул.Н.Сотні водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом ЗАЗ Sens н.з. НОМЕР_1 , не пред`явив у спосіб який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, а також водій здійснив рух по зустрічній смузі, не виконавши вимогу знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, а також водій здійснив рух по зустрічний смузі, не виконавши вимогу знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КупАП.

Відповідно до вимог КУпАП та Інструкції, поліцейським розглянуто справу про адміністративне правопорушення та, враховуючи характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 283 КУпАП, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою, як зазначено вище, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. При цьому, належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення може підтвердити правомірність накладення адміністративного стягнення га буде вважатися належним доказом по справі, а саме записи технічних приладів та засобів, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Так з наявних матеріалів, а саме: постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 913138 від 12.02.2024, рапорту поліцейського ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області сержанта поліції ОСОБА_3 , рапорту поліцейського ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області сержанта поліції ОСОБА_4 , відеозаписів з нагрудних бодікамер 117, 107, які є додатками до постанови, вбачається, що 11.02.2024 вищевказані працівники поліції перебували в добовому наряді «Умань-2». Під час патрулювання м. Умань 12.02.2024 о 00 год. 22 хв. в центрі міста по вул. Небесної Сотні було помічено автомобіль ЗАЗ Sens н.з. НОМЕР_1 , який в комендантську годину рухався по зустрічній смузі руху, не виконавши вимогу дорожнього знаку 3.21 «В їзд заборонено» ПДР України.

Згідно відеозаписів з відеореєстратора та бодікамери вбачається, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» працівники поліції подали сигнал про зупинку шляхом увімкнення проблискових маяків синього та червоного кольорів. Проте транспортний засіб, який рухався на зустріч під знак 3.21 «В`їзд заборонено», не виконав законну вимогу про зупинку та продовжив рух. Після зупинки ЗАЗ Sens н.з. НОМЕР_1 пасажир даного транспортного засобу вийшов з автомобіля та почав тікати, а водій ОСОБА_1 пересів в цей час на пасажирське сидіння. На питання сержанта поліції чому водій пересів на пасажирське сидіння, останній постійно заперечував, що саме він керував транспортним засобом. Наздогнавши громадянина, який після зупинки тікав, на запитання працівників поліції хто саме керував транспортним засобом, останній показав на ОСОБА_1 та неодноразово повідомив, що за кермом саме був його колега ОСОБА_1 (відео 0047. 0048).

Оскільки водій є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 тому на місце було викликано працівників Внутрішньої служби правопорядку. У зв`язку з тим, що позивач виражався нецензурною лайкою та замахувався руками на працівників поліції та працівників ВСП, до останнього було застосовано фізичну силу та згідно ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію» застосовано кайданки, так як позивач наражав на небезпеку себе та оточуючих. Цього дня, у зв`язку з тим, що позивач мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, сержантом поліції ОСОБА_4 було складено протокол серії ААД № 493091 за ч.1 ст. 130 КУпАП. Згідно постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.03.2024 справа № 705/1055/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 с. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно відеозапису з відеореєстратора вбачається, що на неодноразову вимогу працівника поліції надати для перевірки посвідчення водія, позивач постійно відмовлявся. Оскільки ОСОБА_1 не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, а також здійснив проїзд під заборонний знак 3.21 «В`їзд заборонено», працівник поліції повідомив, що відносно ОСОБА_1 буде складено адміністративні матеріали. Після завершення оформлення матеріалів адміністративної справи позивач відмовився отримувати копію постанови. Таким чином, встановлені обставини свідчать про наявність в діянні ОСОБА_1 ознак та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В той час, вважають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

У зв`язку з цим просять у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляли.

Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали та наявні докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до змісту вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із вимогами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 286 КУпАП позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №913138 від 12.02.2024, винесеної поліцейським ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм Володимиром Сергійовичем, до водія ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, застосовано штраф у розмірі 425 гривень. З тексту постанови вбачається, що 12.02.2024 року о 00 годин 22 хвилини в м.Умань по вул.Небесної Сотні,1, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом ЗАЗ SENS д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, а також водій здійснив рух по зустрічній смузі, не виконавши вимогу знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, а також водій здійснив рух по зустрічний смузі, не виконавши вимогу знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена законодавством України.

Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126, ...) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Так, частинами 2 та 3 статті 283 КУпАП визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Твердження позивача про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №913138 від 12.02.202, винесена працівником поліції безпідставно та з порушеннями закону, суд вважає недоведеними з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно відеозапису фіксації події, винесенню поліцейським оскаржуваної постанови передували порушення позивачем ОСОБА_1 правил дорожнього руху, а саме позивачем було здійснено рух по зустрічній смузі руху транспорту та після зупинки працівником поліції транспортного засобу, на вимогу поліцейського не були надані документи для встановлення особи, що було зафіксовано із зображенням транспортного засобу та водія на відповідні технічні прилади, що мають функції відеозапису, який отримано працівником поліції за результатами автоматичної фіксації правопорушення.

Як встановлено судом з дослідженого відеозапису події правопорушення та розгляду справи працівником поліції, що мали місце 12.02.2024 року о 00 годин 22 хвилинив Черкаській області по вул.Небесної Сотні,7, на ньому міститься інформація для встановлення факту вчинення правопорушення, а саме: дата та час вчинення правопорушення; місце вчинення правопорушення; географічні координати місця вчинення правопорушення; фотофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку.

Також зафіксовано, що на неодноразову вимогу працівника поліції надати для перевірки посвідчення водія, позивач постійно відмовлявся. Оскільки ОСОБА_1 не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, а також здійснив проїзд під заборонний знак 3.21 «В`їзд заборонено», працівник поліції повідомив, що відносно ОСОБА_1 буде складено адміністративні матеріали. Після завершення оформлення матеріалів адміністративної справи позивач відмовився отримувати копію постанови.

Крім того,з наданого відеозапису фіксації події правопорушення, встановлено, що після зупинки ЗАЗ Sens н.з. НОМЕР_1 пасажир даного транспортного засобу вийшов з автомобіля та намагався покинути місце зупинки, але був затриманий працівниками поліції для встановлення особи. В цей же час водій ОСОБА_1 пересів на переднє пасажирське сидіння та на запитання працівника поліції останній постійно заперечував, що саме він керував транспортним засобом. При цьому затриманий поліцейським громадянин, який після зупинки намагався втекти, на запитання працівників поліції про те, хто саме керував транспортним засобом, показав на ОСОБА_1 та неодноразово повідомив, що за кермом саме був саме ОСОБА_1 .

Аналіз усіх наявних в справі доказів, в тому числі відеофіксації події, що мала місце 12.02.2024 року о 00 годин 22 хвилини за участю автомобіля ЗАЗ Sens н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1 , дає підстави стверджувати, що факт вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП, доведений поза розумним сумнівом та не спростований позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на. підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23).

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних сил - технічний талон), а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талон; в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС, у разі розміщення реклами, - погодження, що видається підрозділами Державтоінспекції МВС; г) у встановлених законодавством випадках дорожній лист і документи на вантаж, що перевозиться; на маршрутних транспортних засобах додатково - схему маршруту та розклад руху; на транспортних засобах, що здійснюють перевезення великогабаритних чи великовагових вантажів, - дозвіл на рух; на транспортних засобах, що здійснюють перевезення небезпечних вантажів, - технічні умови на перевезення, свідоцтво про допуск водія і допуск транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу та дозвіл на дорожнє перевезення; г) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

У п.8.1, 8.2 ПДР України визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Згідно п. 3.21, розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 дорожній знак 3.21 означає "В`їзд заборонено". Забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України № 1408/27853 від 10.11.2015 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

При цьому, належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення може підтвердити правомірність накладення адміністративного стягнення га буде вважатися належним доказом по справі, а саме записи технічних приладів та засобів, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що будь яких належних та допустимих доказів, які б спростовували обставини, встановлені судом за наявними в справі доказами, та вину позивача у вчиненому правопорушенні позивачем до суду не надано.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1ст.129 Конституції України, ч. 1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, який широко використовується в практиці ЄСПЛ, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 12.02.2024 року в м.Умань по вул.Небесної Сотні,1, під час керування транспортним засобом ЗАЗ SENS д.н.з. НОМЕР_1 , вчинено порушення ПДР України, а саме не надано працівнику поліції на його законну вимогу посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та порушено вимогу знаку 3.21 «В`їзд заборонено». В діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №91313, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 грн. Вказана постанова складена з дотриманням норм діючого законодавства, а дії інспектора ОСОБА_2 здійснені в межах його службових обов`язків. Твердження позивача, що факти зазначені у постанові серії БАД №913138 є надуманими та не відповідають дійсним обставинам події, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються наявними доказами, зокрема відеозаписом фіксації правопорушення та розгляду справи працівником поліції.

За таких обставин суд, вважає, що підстав для скасування оскаржуваної постанови не встановлено, а тому позовну заяву слід залишити без задоволення за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог, залишивши рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

З урахуванням приписів ст. 139 КАС України, оскільки суд дійшов висновку про залишення адміністративного позову без задоволення, судові витрати у справі позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 122, 126, 251, 268, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 72-77, 139, 241-246, 250, 268, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі залишити без задоволення.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №913138 від 12.02.2024, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в сумі 425 грн. за правопорушення, передбачені ч.1 ст122 та ч.1 ст.126 КУпАП залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 29.05.2024 року.

Суддя: Р. В. Піньковський