Справа № 620/16645/23
Суддя: Маринчак Нінель Євгеніївна
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Черпака Ю.К, Штульман І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач, апелянт), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною невиплату відповідачем ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV;

- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV. Позивач наголошує, що вказана бездіяльність відповідача порушує його право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України та право мирно володіти майном, передбачене статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неповним та невірним з`ясуванням фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що законодавство передбачає однозначну вимогу для виплати одноразової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, а саме особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мають 30 років страхового стажу; наполягає, що позивач станом на час досягнення пенсійного віку не набув 30 років спеціального страхового стажу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 травня 2024 року та від

03 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

04 червня 2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого наполягає на залишенні без змін рішення суду першої інстанції.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до суду апеляційної інстанції письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 з 12 липня 2022 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Чернігівській області як пенсіонер та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 12 липня 1962 року у період 01 серпня 1982 року по 14 травня 1994 року ОСОБА_1 працювала вихователем дитячого садочка колгоспу «Прогрес».

З 01 вересня 2003 року ОСОБА_1 прийнята вихователем дошкільного навчального закладу Авдіївської об`єднаної «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ» та 04 березня 2021 року була звільнена з посади відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Сосницького районного суду від 13 липня 2021 року по справі № 745/207/21 ОСОБА_1 поновлено на посаді вихователя Авдіївського закладу дошкільної освіти «Ромашка» загального типу розвитку Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

Відповідно до наказу Авдіївського закладу дошкільної освіти «Ромашка» від 24 лютого 2023 року № 02 к/тр ОСОБА_1 була поновлена на посаді вихователя з 05 березня 2021 року.

За час вимушеного прогулу з 05 березня 2021 року по 24 лютого 2023 року позивачу виплачено середній заробіток та сплачено єдиний соціальний внесок, що підтверджується довідкою Відділу освіти культури, молоді та спорту Понорницької селищної ради від 27 лютого 2023 року № 01-30/105.

04 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою (вх. № 6559/М-2500-23) про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10 травня 2023 року позивачу відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви у зв`язку з недостатністю страхового стажу: вказано, що за документами пенсійної справи загальний страховий стаж позивача становить 40 років 07 місяців 08 днів (врахований по 31 березня 2022 року); згідно записів в трудовій книжці стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років на посаді вихователя дошкільного навчального закладу з 02 вересня 2003 року по 04 березня 2021 року становить 17 років 06 місяців 06 днів; оскільки на час досягнення пенсійного віку позивач не набув 30 років страхового стажу за вислугу років, призначити грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV немає можливості.

01 червня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулась Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою (вх. № 10128/М-2500-23) щодо пояснення причин незарахування певних періодів роботи до стажу.

В наданій позивачу письмовій відповіді Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначило, що зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, період роботи з 01 серпня 1982 року по 14 травня 1994 року нема законних підстав, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності.

Також вказано, що відповідно до даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні дані про нарахування заробітної плати та про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування по страхувальнику - Відділ освіти, культури, молоді та спорту Понорницької селищної ради за повні 2021-2022 роки та січень-лютий 2023 року.

Тому для приведення у відповідність пенсійної виплати та повторного визначення права на встановлення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій запропоновано звернутися із заявою та відповідними документами до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) № 6 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Позивач звернулась із заявою встановленої форми щодо перерахунку пенсії до Відділу обслуговування громадян (сервісний центр) № 6 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

На підставі зазначеної заяви, рішенням № 09 від 25 вересня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області перераховано розмір пенсії позивача, проте грошова допомога у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV призначена не була.

Не погоджуючись з такими діями пенсійного органу, вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що трудовий стаж ОСОБА_1 на посаді вихователя Авдіївського закладу дошкільної освіти є безперервним з 01 вересня 2003 року до 24 лютого 2023 року.

Тобто, на день досягнення пенсійного віку 12 липня 2022 року ОСОБА_1 працювала вихователем Авдіївського закладу дошкільної освіти та вказаний стаж підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

Отже, позивач станом на 12 липня 2022 року мала право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно частини першої статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Пункт 16 Розділу XV Закону № 1058-IV передбачає, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пунктом 7-1 Розділу XV Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:, зокрема, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік № 909).

Відповідно до пункту 1 Переліку № 909 до посад в дошкільних навчальних закладів усіх типів, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться завідуючі, вихователі-методисти, вихователі, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок № 1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, що передбачені Переліком № 909.

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а.

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2018 року у справі №328/1619/17(2-а/328/80/17) зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

У постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 522/5056/16-а Верховний Суд також зазначив, що для отримання грошової допомоги, при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, мають бути дотримані такі вимоги: особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема частиною 1 статті 26 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років; на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мати страховий стаж, зокрема для жінок - 30 років, на таких посадах; особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.

У постановах від 15 червня 2022 року у справі № 200/854/19-а, від 22 лютого 2024 року у справі № 260/323/20, від 21 березня 2024 року у справі № 580/2737/23 Верховний Суд вказав, що норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону № 1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-ІІ;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону № 1058-IV станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію вказаної норми Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

У пунктах 1 та 2 Порядку № 637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 12 липня 1962 року підтверджується, що у період 01 серпня 1982 року по 14 травня 1994 року ОСОБА_1 працювала вихователем дитячого садочка колгоспу «Прогрес».

З 01 вересня 2003 року ОСОБА_1 прийнята вихователем дошкільного навчального закладу Авдіївської об`єднаної «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ» та 04 березня 2021 року була звільнена з посади відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Сосницького районного суду від 13 липня 2021 року по справі № 745/207/21 ОСОБА_1 поновлено на посаді вихователя Авдіївського закладу дошкільної освіти «Ромашка» загального типу розвитку Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

Відповідно до наказу Авдіївського закладу дошкільної освіти «Ромашка» від 24 лютого 2023 року № 02 к/тр ОСОБА_1 була поновлена на посаді вихователя з 05 березня 2021 року.

За документами пенсійної справи загальний страховий стаж позивача становить 40 років 07 місяців 08 днів.

При розгляді заяви позивача від 01 червня 2023 року вх. № 10128/М-2500-23, апелянт визначив, що стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років на посаді вихователя дошкільного навчального закладу з 02 вересня 2003 року по 04 березня 2021 року становить 17 років 06 місяців 06 днів.

Відповідно стаж роботи позивача з 01 вересня 2003 року по 04 березня 2021 року не є спірним та визнається відповідачем.

Підставою відмови для виплати спірної грошової допомоги слугувало незарахування відповідачем до страхового стажу позивача, що дає право на призначення грошової допомоги, період роботи з 01 серпня 1982 року по 14 травня 1994 року, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що робота позивача у період 01 серпня 1982 року по 14 травня 1994 року на посаді вихователя дитячого садочка колгоспу «Прогрес» має бути зарахована до педагогічного стажу у розумінні пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що дає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки с силу вимог статті 18 Закону Української РСР «Про народну освіту» від 28 червня 1974 року дитячі дошкільні заклади організуються виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями. Зважаючи на те, що в цей період колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, вказаний період роботи позивача прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.

Матеріали апеляційної скарги не містять спростувань вищезазначеної інформації.

Апелянт наполягає на тому, що у позивача відсутній 30-річний стаж, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV.

В контексті вищенаведеного, апеляційний суд зазначає, що позивач станом на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV, працювала на посаді вихователя в дошкільному навчальному закладі Авдіївської об`єднаної «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ», що відноситься до комунальної власності с. Авдіївка, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області.

Також позивачу пенсія з 12 липня 2022 року вперше призначена пенсія за віком.

Щодо наявності у позивача необхідного стажу, колегія суддів зауважує, що за змістом пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV умова щодо роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності стосується виключно місця роботи з якого особа звільняється перед виходом на пенсію, адже ні Закон № 1788-ІІ, ні Перелік № 909 не передбачають різних підходів щодо зарахування до відповідного страхового стажу періодів роботи особи на відповідних посадах у приватних або державних та комунальних закладах.

Суд дійшов висновку, що стаж позивача з 01 серпня 1982 року по 14 травня 1994 року входить у період, коли підприємства, установи відносилися до державної власності, а дошкільні заклади мали статус державного відомчого, які організовувалися виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів.

Отже, період роботи позивача з 01 серпня 1982 року по 14 травня 1994 року підлягав безумовному врахуванню відповідачами до страхового стажу, що визначає право на виплату їй вказаної грошової допомоги, про вірно зазначено судом першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи і ухвалено рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя - доповідач Маринчак Н.Є.

Судді: Черпак Ю.К.

Штульман І.В.