Справа № 160/6201/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2024 рокуСправа №160/6201/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2-Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 1- Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:
визнати протиправним рішення про результати розгляду заяви від 17.10.2022 року № 4 прийнятому комісією при Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в частині не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 01.06.1999 року по 26.06.2000 року на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу роботи періоди:
з 16.05.1986 року по 01.02.1988 року на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій;
з 01.01.1992 року по 01.11.1994 року с/х робітником озеленення у колгоспі;
з 09.11.1994 року по 14.04.1997 року на посаді пожарного в АТ «Восход»;
з 24.11.1997 року по 30.06.1998 року на посаді двірника в ЖЕУ;
з 01.07.1998 року по 09.03.1999 року на посаді двірника в ЖЕУ;
зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди роботи:
з 16.05.1986 року по 01.02.1988 року на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій;
з 01.06.1999 року по 26.06.2000 року на посаді сталевих та залізобетонних конструкцій у Будівельно-монтажному відділенні №4 ЗАО «Криворіжсеврудстрой»;
з 23.10.2012 року по 30.04.2014 року на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у ТОВ «Сервісмонтаж»;
з 05.11.2015 року по 30.10.2020 року на посаді муляра 4 розряду бригади мулярів дільниці загально-будівельних робіт з ремонту фабрик комбінату №16 у ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД»;
з 02 липня 2023 року призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018(746/15) від 23 січня 2020 р. № 1-р/2020 та п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що Пенсійним фондом протиправно не здійснено призначення пенсії за віком на пільгових умовах, посилаючись на недостатність необхідного пільгового стажу. На переконання позивача записи трудової книжки підтверджують наявність достатнього страхового і пільгового стажу для призначення пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі №160/6201/24. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
25.03.2024 через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач-2 вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону №1788, на яку посилається у позовній заяві ОСОБА_1 , 01.10.2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148 (далі - Закон № 2148) внесено зміни до Законів № 1788 та № 1058, відповідно до яких питання визначення права на призначення пенсії на пільгових умовах за Списками № 1 та № 2 і за вислугу років передано у сферу застосування лише Закону № 1058.
Одночасно, Законом № 2148 внесено зміни і до п. 16 Розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та зазначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить Закону № 1058.
Фактично Законом № 2148 повністю передано в сферу дії Закону № 1058 регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років та одночасно припинено в цій частині застосування Закону № 1788.
19.04.2024 через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву.
Заперечуючи проти доводів позовної заяви, відповідач-1 зазначає наступне.
спірними періодами, які управлінням не були врахованими до пільгового стажу за Списком №2 є:
- період роботи з 16.05.1986 по 01.02.1988 працював монтажником;
- період роботи з 01.06.1999 по 26.06.2000 працював монтажником сталевара та залізобетонних конструкцій у Будівельно-монтажному відділенні №4 ВАТ «Криворіжпівнічрудбуд». 3 - період з 23.10.2012 по 30.04.2014;
- на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у ТОВ «Сервісмонтаж» - період з 05.11.2015 по 30.10.2020;
-на посаді муляра 4 розряду бригади мулярів дільниці загально-будівельних робіт з ремонту фабрик комбінату №16 у ТОВ «Промспецбуд».
Основними умовами зарахування певного періоду роботи до роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 та №2 є, передусім:
- наявність професії і виробництва у Списках, чинних на період роботи особи (наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383);
- зайнятість на роботах із шкідливими і важкими умовами праці повний робочий день (ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»);
-наявність атестації робочого місця після 21.08.1992 (ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383).
Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.
Позивач, в обґрунтування права на пільгову пенсію за Списком №2 з 09.07.2021, посилається на статтю 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788- XII (надалі - Закон №1788-ХІІ), яка є недіючою при призначенні пенсії на пільгових умовах з огляду не наступне.
На реалізацію положень Конституції України та Основ, 09.07.2003 прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-VI (далі Закон №1058), який, є пріоритетним та, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Одночасно, пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058 передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші 7 нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Також, зазначено, що положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таким чином, Закон №1058 є основним над іншими Законами України та іншими нормативно-правовими актами у сфері пенсійного страхування, а також визначено сферу, у якій Закон №1788 продовжує діяти одночасно з цим Законом. В іншій частині Закон №1058 втратив чинність.
В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі Закон №2148) внесено зміни до Законів №1788 та №1058, відповідно до яких питання визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років також передано в сферу застосування лише Закону №1058.
Одночасно, Законом №2148 внесено зміни і до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058, відповідно до яких положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" з цього часу застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Фактично Законом №2148 повністю передано в сферу дії Закону №1058 регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років та одночасно припинено в цій частині застосування Закону №1788.
Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020, яке покладено в основу обґрунтувань позову, не відновлює дію Закону №1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин. Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017.

Тобто, мати 25 років страхового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення», для призначення пільгової пенсії з урахуванням рішення Конституційного Суду України особі необхідно було до 11.10.2017.

Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії Головне управління керувалося Законом №1058, в редакції Закону №2148, який є чинним і регулює спірні правовідносини, тому Головне управління діяло на підставі закону.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. Виключними дискреційними повноваженнями наділені органи Пенсійного фонду України на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку).

В період з 09.05.2024 по 24.05.2024 суддя перебувала у щорічній відпустці, що підтверджується копією довідки начальника відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду №149 від 02.05.2024.

Справа розглянута в перший день виходу судді з відпустки.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було розглянуто заяву ОСОБА_1 про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і прийнято за результатом розгляду 17.10.2022 рішення про результати розгляду заяви №4.

Рішенням підтверджено період роботи з 01.09.1983 по 18.04.1986 для зарахування до пільгового стажу за Списком №2.

Комісією не підтверджено період роботи позивача монтажником по монтажу сталевих і залізобетонних конструкцій в Будівельно-монтажному підрозділі №4 ЗАТ Криворіжпівнічрудбуд» з 01.06.1999 по 26.06.2000, посилаючись на наступне.

Відповідно до розділу ХXVII Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення і ремонт будинків споруд та інших об`єктів» Списку №2, затвердженого КМУ від 11.03.1994 №162 право на пільгову пенсію мають: монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій.

В трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено про зайнятість протягом повного робочого дня в шкідливих умовах праці.

Відповідно до п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідках архівного відділу Криворізької міської ради від 26.02.2020 №С-415 С-418, зазначено, що в наказах з особового складу, особових картках звільнених працівників ДП «СУ-108» ЗАТ «Трест «Криворіжстальконструкція» ОСОБА_2 значиться, зокрема, з 01.06.1999 (наказ від 25.05.1999 №56-к) по 26.06.2000 (наказ від 26.06.2000 №97-к монтажником сталевих і залізобетонних конструкцій.

Наказ про результати атестації робочих місць БМУ-4 ЗАО «Криворіжпівнічрудбуд» на розгляд комісії не надано.

29.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 06.09.2023 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2), яким визначено пенсійний вік 55 років, необхідний страховий стаж 30 років, необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 -12 років 6 місяців.

Пенсійним фондом встановлено: вік заявника 58 років 1 місяць, страховий стаж особи 24 роки 06 місяців, пільговий стаж особи 3 роки 03 місяці.

За доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.

Представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із адвокатським запитом №16/10-С від 16.10.2023, в якому окрім іншого просив вказати які періоди роботи за Списком №2 не були зараховані до пільгового стажу роботи та з яких підстав?

Листом від 27.10.2023 №0400-010304-8/170200010 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.06.1999 по 26.06.2000, з 23.10.2012 по 30.04.2014 у зв`язку з відсутністю пільгових довідок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ( надалі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядком передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

До загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 16.05.1986 по 01.02.1988, оскільки виправлено дату прийняття на роботу, що суперечить вимогам Інструкції №162.

З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.01.1992, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РСФСР по 31.12.1991.

Враховуючи викладене для зарахування до загального страхового стажу періодів роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 01.11.1994, з 09.11.1994 по 14.04.1997, з 24.11.1997 по 30.06.1998, з 01.07.1998 по 09.03.1999 немає підстав.

Позивач, не погоджуючи із рішенням Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, звернувся за захистом своїх прав і інтересів з позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до ч. 1ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року(Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При прийнятті рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області керувалось п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058, яким визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Пунктом «б» ч. 1ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»(в редакції від 09.12.2012 до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213) було встановлено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

В подальшому до ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 були внесені зміни, зокрема п. «б» був викладений в наступній редакції:

«працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

23.01.2020 Конституційним Судом України було прийнято рішення №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень розділу 1, п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІ.

Вказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними),статтю 13, частину другу статті 14,пункти «б-г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Стаття 13,частина друга статті 14, пункти «б-г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14,пункти „б-„г статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XIIв редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року№213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N2 виробництв, робіт, професій, посаді показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам».

Згідно статей 151-2,152 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пенсії після набрання рішенням Конституційного Суду України законної сили, застосуванню підлягають норми ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09.12.2012 до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213).

Частиною 5ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі№520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

В рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20 (переглянута Великою Палатою Верховного Суду від 03.11.2021) за позовом особи, якої було визнано протиправним та скасоване рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 17.08.2020 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з п. 2 ч. 2ст. 114Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити особі пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з 12.08.2020 року на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення.

Вказане рішення є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу ПФУ щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. В рішенні також наведені обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, а саме:

а) позивачем є особа, яка:

-звернулась до ПФУ за призначенням пенсії після 23 січня 2020 року з підстав, визначених ст. 13 Закону №1788-ХІІ;

-на момент звернення досягла: чоловіки -55 років, жінки -50 років;

-набула стаж роботи, визначений ст. 13 Закону №1788-ХІІ;-

-відповідачем є орган ПФУ, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

В даній зразковій справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про застосування саме норм Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

З урахуванням наведених норм, суд дійшов висновку про помилковість застосування відповідачем-2 при прийнятті рішення п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За ч. 1 ст. 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-IV.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України від 54.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах (Порядок №383).

Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які були чинними на період роботи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637.

Статтею 62 закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).

До трудової книжки вносяться, зокрема:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2.Інструкції №58).

За вимогами пунктів 2.3., 2.4. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 2.14. Інструкції №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ( Порядок №637).

За п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Приписами п. 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У даній справі спірним є також питання не зарахування відповідачем до загального страхового стажу позивача періодів роботи: з 16.05.1986 року по 01.02.1988 року, з 01.01.1992 року по 01.11.1994 року, з 09.11.1994 року по 14.04.1997 року, з 24.11.1997 року по 30.06.1998 року, з 01.07.1998 року по 09.03.1999 року; до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди роботи: з 16.05.1986 року по 01.02.1988 року, з 01.06.1999 року по 26.06.2000 року, з 23.10.2012 року по 30.04.2014 року, з 05.11.2015 року по 30.10.2020 року.

Дослідивши записи копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 24.08.1981 судом встановлено.

16.05.1986 ОСОБА_1 був прийнятий монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій 4 розряду відповідно до наказу №59 від 15.05.1986 (запис №6);

28.04.1987 присвоєна суміжна професія стропальник 2 розряду відповідно до наказу №55 від 27.04.1987 (запис №7);

01.02.1988 звільнений за власним бажанням, ст. 31 КЗпП СРСР відповідно до наказу №15 від 01.02.1988 (запис №8);

18.12.1990 прийнятий с/г працівником 3 розряду на ділянку озеленення МПО колгоспу відповідно до наказу №232 від 18.12.1990 (запис №12);

01.11.1994 звільнений за власним бажанням відповідно до наказу №310 від 01.11.1994 (запис №15);

09.11.1994 прийнятий пожежником до АТ «Восход» відповідно до наказу №203 від 08.11.1994 (запис №16);

14.04.1997 звільнений у зв`язку із скороченням чисельності робітників ст. 33 КЗоТ рф відповідно до наказу №260/643 від 14.04.1997 (запис №17);

24.11.1997 прийнятий двірником ЖРЕУ-15 відповідно до наказу №2074 від 26.11.1997 (запис №18);

30.06.1998 звільнений за п.5 ст. 29 КЗоТ рф відповідно до наказу №1223 від 29.06.1998 (запис №19);

01.07.1998 прийнятий в порядку переведення двірником до філіалу ЖРЕУ -15 відповідно до наказу №101 від 01.07.1998 (запис №20);

09.03.1999 звільнений у зв`язку зі зміною місця проживання відповідно до наказу №141 від 09.03.1999 (запис №21);

01.06.1999 прийнятий монтажником сталевих і залізобетонних конструкцій 3 розряду Будівельно-монтажного підрозділу №4 ЗАТ «Криворожсеврудстрой» відповідно до наказу №56-к від 25.05.1999 (запис №22);

01.06.1999 за результатами атестації робочих місць професія монтажника сталевих і залізобетонних конструкцій підлягає пільговому пенсійному забезпеченню у відповідності за Списком №2 відповідно до наказу №62 від 27.09.1994 (запис №23);

26.06.2000 звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №97-к від 26.06.2000 (запис №25);

23.10.2012 прийнятий монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 3 розряду до ТОВ «Сервісмонтаж» відповідно до наказу №147/12 від 23.10.2012 (запис №37);

за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 відповідно до наказу №42/10 від 19.08.2010 (запис №38);

30.04.2014 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №121/14 від 30.04.2014 (запис №39);

02.06.2014 прийнятий до ремонтно-будівельного управління №2 муляром 3 розряду дільниці з будівництва і ремонту будівель та споруд фабрик комбінату №05 відповідно до наказу №12-к від 02.06.2014 (запис №40);

16.02.2015 присвоєно четвертий розряд муляра відповідно до наказу №10 від 16.02.2015 (запис №41);

15.04.2022 звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №57/к від 15.04.2021 (запис №47).

Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 10.12.2020 року у справі №372/403/17.

Копія трудової книжки, яка є первинним джерелом інформації про стаж позивача підтверджує його роботу у спірні періоди за професією, яка дає право на пільги.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового і пільгового стажу позивача періоду його роботи з 16.05.1986 по 01.02.1988 відповідач послався на виправлення дати прийняття позивача на роботу.

Натомість п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

За правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 у постанові №687/975/17 працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу з підстав неналежного оформлення довідок про підтвердження наявного трудового стажу позивача.

Суд наголошує, що визначальним для призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачем-2 не заперечено роботу позивача у спірний період за вказаною професією і віднесення її до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах .Відмова пов`язана лише з недоліком заповнення трудової книжки.

Таким чином, обставини справи і вищенаведений аналіз правових норм свідчить про безпідставну відмову відповідача-2 у зарахуванні цього періоду роботи до трудового і пільгового стажу позивача.

Щодо відмови відповідача-2 зарахувати до страхового стажу періодів роботи позивача на території російської федерації з 01.01.1992 по 01.11.1994, з 09.11.1994 по 14.04.1997, з 24.11.1997 по 30.06.1998, з 01.07.1998 по 09.03.1999, суд зазначає наступне.

Відповідачем прийнято рішення у відмові позивачу зарахувати до стажу періоди роботи на території російської федерації у зв`язку з припиненням рф 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Згідно ч.2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

За ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з вимогами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин та в період роботи позивача на території рф, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Пунктами 1, 2 ст. 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (п. 3 ст. 6 вказаної Угоди).

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року.

Разом з тим, суд зазначає, що не зараховані відповідачем-2 до страхового стажу періоди роботи в російській федерації відносяться до періодів, коли приведені вище угоди були чинними для України, тому зазначені періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

При цьому, відсутність даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії позивачу за спірний період не є підставою для позбавлення останнього права на призначення пенсії. Обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника.

Щодо посилання відповідача-2 на відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.06.1999 по 26.06.2000 і з 23.10.2012 по 30.04.2014 у зв`язку з відсутністю пільгових довідок , то як встановлено суд вказані періоди також підтверджені записами трудової книжки і не потребують додаткового підтвердження.

Стосовно незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача муляром з 05.11.2015 по 30.10.2020, то суд не вбачає підстав для його незарахування до пільгового стажу.

Згідно з позицією 27а розділу XXVII «Будівництво» Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. N 36 і з розділом XXVII «Будівництво» Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. №461, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають муляри, зайняті в бригадах мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад.

Щодо відсутності відомостей про атестацію робочого місця за професією «муляр», суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442( Порядок № 442) і розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (Методичні рекомендації).

Відповідно до вказаних нормативних актів документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Пунктом 4 Порядку № 442 встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на п`ять років.

За приписами п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту б статті 13 Закону №1788-XII. При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Таким чином, законодавцем покладений обов`язок своєчасного та якісного проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому навіть не проведення або несвоєчасне та неякісне проведення з вини керівників підприємств атестації не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Отже, за встановлених обставин і законодавчого врегулювання суд не вбачає підстав для відмови і у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи позивача з 05.11.2015 по 30.10.2020.

За наведених обставин позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення про результати розгляду заяви від 17.10.2022 року № 4 прийнятому комісією при Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в частині не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 01.06.1999 року по 26.06.2000 року на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій, визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії №53 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.09.2023 року, підлягають задоволенню.

В той же час обов`язок по зарахуванню спірних періодів слід покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оскільки саме ним було розглянуто заяву позивача про призначення пенсії.

Щодо зобов`язальних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити , нарахувати і виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнято Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження- це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визнавати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

На час розгляду справи пенсія ще не призначена. Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України. Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача-2 врахувати періоди роботи позивача до страхового стажу, суд не може зобов`язати призначити , нарахувати і виплатити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

Вказані вимоги є передчасними, оскільки вказаним діям передує належний розгляд заяви про призначення пенсії.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Пунктом 10 ч. 2ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи наведене, а також дискреції Пенсійного фонду в питаннях призначення та нарахування пенсії, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.08.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018(746/15) від 23 січня 2020 р. № 1-р/2020, з урахуванням висновків суду.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014) (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2021 № 33-1, далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 4.2. Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено:

-рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи;

-рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати (п. 4.7 Порядку №22-1).

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Оскільки на даний час пенсія ще не призначена позивачу, то і вимоги зобов`язального характеру виплатити пенсію на даний час є передчасними.

Відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачі під час розгляду справи не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовною заявою до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422,50 грн., що підтверджується квитанцією № 5612-2574-4625-2793 від 05.03.2024.

З урахуванням наведеного, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро 49094, ), 2- Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення про результати розгляду заяви від 17.10.2022 року № 4 прийнятому комісією при Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в частині не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 01.06.1999 року по 26.06.2000 року на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії №53 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.09.2023 року у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до загального страхового стажу роботи періоди:

з 16.05.1986 року по 01.02.1988 року на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій;

з 01.01.1992 року по 01.11.1994 року с/х робітником озеленення у колгоспі;

з 09.11.1994 року по 14.04.1997 року на посаді пожарного в АТ «Восход»;

з 24.11.1997 року по 30.06.1998 року на посаді двірника в ЖЕУ;

з 01.07.1998 року по 09.03.1999 року на посаді двірника в ЖЕУ;

до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди роботи:

з 16.05.1986 року по 01.02.1988 року на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій;

з 01.06.1999 року по 26.06.2000 року на посаді сталевих та залізобетонних конструкцій у Будівельно-монтажному відділенні №4 ЗАО «Криворіжсеврудстрой»;

з 23.10.2012 року по 30.04.2014 року на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у ТОВ «Сервісмонтаж»;

з 05.11.2015 року по 30.10.2020 року на посаді муляра 4 розряду бригади мулярів дільниці загально-будівельних робіт з ремонту фабрик комбінату № НОМЕР_3 у ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 29.08.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018(746/15) від 23 січня 2020 р. № 1-р/2020, з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона