Справа № 580/1406/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1406/24 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Штульман І.В.

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в Черкаський окружний адміністративний суд з адміністративним позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач - 2) про:

- визнання протиправним і скасування рішення відповідача - 2 від 30 січня 2024 року №41 про відмову їй у проведенні перерахунку пенсії на пенсію з інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ);

- зобов`язання відповідача - 1 здійснити нарахування та виплату їй з 25 січня 2024 року пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків заробітку, зазначеного у довідках Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 24 січня 2024 року №20, №21.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 30 січня 2024 року №41 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію з інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, прийняти рішення щодо переведення з 25 січня 2024 року пенсії ОСОБА_1 з призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) на відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що на дату звернення 25 січня 2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області позивач ОСОБА_1 мала 43 повних роки і є інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідною довідкою. Інвалідність позивачу встановлена 06 червня 2022 року. Станом на 01 травня 2016 року позивач мала відповідний стаж на посаді державної служби, а саме 10 років та продовжувала працювати на дату звернення до суду, що підтверджується даними її трудових книжок та довідками від 24 січня 2024 року №№20 і 21, отже, відповідає вимогам для осіб з числа державних службовців, які мають право на отримання пенсії з інвалідності відповідно до статті 37 Закону №3723-XII. Судом першої інстанції зазначено, що позивач перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та фактично зареєстрована у Черкаській області, що підтверджується відповідним записом у її паспорті, однак оскільки безпосереднє порушення прав допустило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправним рішенням, для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, суд першої інстанції дійшов висновку зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, якому для безпосереднього вирішення надійшла заява ОСОБА_1 , у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, прийняти рішення щодо переведення з 25 січня 2024 року її пенсії з призначеної відповідно до Закону №1058-IV на відповідно до статті 37 Закону №3723-XII. Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язати здійснити нарахування та виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків заробітку, зазначеного в довідках Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 24 січня 2024 року №20, №21, суд першої інстанції визначив, що вони передчасні у зв`язку з тим, що Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області не прийнято рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності у відповідності до Закону №3723-ХІІ.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 (апелянт - 1) звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року в частині незадоволення її вимог і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт - 1 зазначає, що судом першої інстанції зроблено безпідставне посилання на наказ Міністерства соціальної політики України №750 від 10 травня 2017 року, оскільки даний нормативно правовий акт не підлягає застосуванню до даної справи і судом першої інстанції поверхнево розглянуто дану справу.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі - апелянт - 2) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовної заяви. Апелянт - 2 вважає, що на дату звернення із заявою про переведення на пенсію державного службовця позивач ОСОБА_1 не досягла віку 60 років, встановленого статті 26 Закону №1058-IV, окрім того у неї був відсутній необхідний страховий стаж роботи, визначений абзацом другим частини першої статті 26 Закону №1058-IV, продовжувала працювати, а тому відсутні правові підстави для переведення її на інший вид пенсії. Також, апелянт - 2 зазначає, що в даному випадку, однією з обов`язкових умов призначення пенсії відповідно до положення частини дев`ятої статті 37 Закону №3723-ХІІ, що діяли до 01 травня 2016 року, було припинення державної служби, проте згідно записів трудової книжки позивач продовжує працювати в органах державної влади - Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Київ), а тому відсутні підстави для виплати їй пенсії по інвалідності у відповідності до Закону №3723-ХІІ.

Позивач заперечує проти апеляційної скарги апелянта - 2 в повному обсязі, з підстав викладених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу.

Від відповідачів відзиви на апеляційну скаргу позивача не надходили.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача - 2 задоволенню не підлягають, мотивуючи це слідуючим.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №636691 позивачу ОСОБА_1 06 червня 2022 року встановлена інвалідність ІІ групи, причиною інвалідності зазначено загальне захворювання (а.с.23).

Паспортом серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 розпочала трудову діяльність з 02 червня 1999 року, а 08 серпня 2000 року її призначено тимчасово на посаду спеціаліста відділу субсидій Управління соціального захисту населення та відділу субсидій Кам`янської райдержадміністрації, позивач прийняла присягу державного службовця та їй присвоєно 14 ранг державного службовця (а.с.5).

Пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 18 січня 2023 року, підтверджується, що позивачу ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності (а.с.24).

Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 24 січня 2024 року видало позивачу ОСОБА_1 довідки (а.с.25-28):

- №20 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), згідно з якою позивач працює в Кам`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на посаді начальника відділу, заробітна плата станом на січень 2024 року становить: посадовий оклад - 13066,00 грн, надбавка за 4 ранг - 700,00 грн, надбавка за вислугу років (30%) (за стаж державної служби 16 років) - 3919,80 грн (усього - 17685,80 грн). Зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідка видана на підставі особових рахунків, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату за січень 2024 року;

- №21 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією). Вказана довідка видана позивачці для призначення згідно з пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII) пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ "Про державну службу" про те, що надбавки, премії та інші виплати за період з січня 2019 року до грудня 2023 року становили 515445,24 грн: надбавка за інтенсивність праці - 165304,23 грн, виплати за додаткове навантаження - 126791,49 грн, премія - 79686,19грн, інші виплати - 143663,33грн. Зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідка видана на підставі особових рахунків, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату за 2019-2023 роки.

25 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про переведення її на пенсію з інвалідності відповідно до Закону №1058-IV на пенсію по інвалідності (ІІ група) згідно Закону №3723-ХІІ.

30 січня 2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення №41 про відмову у проведенні перерахунку пенсії. У рішенні серед іншого зазначено, що право на перерахунок пенсії у позивача ОСОБА_1 відсутнє, оскільки перехід пенсії з інвалідності відповідно до Закону №1058-IV на пенсію з інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ не передбачено Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Листом від 02 лютого 2024 року №2300-0214-8/8297 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило ОСОБА_1 , що її заяву по суті розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та 25 січня 2024 року прийняло рішення №41 про відмову у про відмову у проведенні перерахунку пенсії.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з відмовами відповідачів, вважаючи їх протиправними, а свої права - порушеними, звернулася в суд з даним позовом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 січня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 37 Закону №3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частиною десятою статті 37 Закону №3723-XII).

Судом першої інстанції встановлено, і це не спростовується сторонами, що станом на 25 січня 2024 року позивач має повних 43 роки, вона є інвалідом ІІ групи, станом на 01 травня 2016 року позивач мала відповідний стаж на посаді державної служби, а саме 10 років та продовжувала працювати і на дату звернення до суду першої інстанції, що підтверджується даними її трудових книжок та зазначеними вище довідками від 24 січня 2024 року №№20 і 21.

У спірному випадку позивач ОСОБА_1 просить застосувати стосовно неї положення статті 37 Закону №3723-XII, якою передбачена пенсія по інвалідності, а не провести перерахунок пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону №1058-IV.

За таких обставин колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року про необхідність скасування спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 30 січня 2024 року №41 про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивача, оскільки ОСОБА_1 просить перевести її на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ, а не проведення перерахунку пенсії.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18 та Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 січня 2023 року у справі №340/4184/21 та від 09 квітня 2024 року у справі № 560/9407/22.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що позивач є особою з інвалідністю II групи, має відповідний стаж на посаді державної служби, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Спірні правовідносини в цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії - за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

За таких обставин колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з позицією Черкаського окружного адміністративного суду про необхідність покладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області обов`язку з вирішення питання переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший з 25 січня 2024 року.

Відповідач - 2 своїм рішенням № 41 від 30 січня 2024 року відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії (а.с.30), а не у переведенні на інший вид пенсії, як було зазначено у заяві ОСОБА_1 від 25 січня 2024 року. При таких обставинах апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 грудня 2023 року у справі №600/947/23-а, від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити нарахування й виплату позивачу пенсії державного службовця у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначених в довідках Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 24 січня 2024 року №20, №21, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне зазначити слідуюче.

Викладені вище обставини цієї справи свідчать, що спір у ній виник щодо права ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XІІ у сукупності із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачем.

У свою чергу, вимоги ОСОБА_1 зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області нарахувати та виплатити їй пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у чітко визначеному відсотковому розмірі та з урахуванням заробітної плати, зазначеної в довідках від 24 січня 2024 року №20, №21, виданих Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Київ), є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, що наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Отже така вимога спрямована на майбутнє, а тому не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12 вересня 2023 року у справі №560/8328/22 та від 19 грудня 2023 року у справі №600/947/23-а.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства, а доводи апелянтів позивача ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: Т.Р. Вівдиченко

Ю.К. Черпак