Справа № 140/2011/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2011/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Суб`єкт господарської діяльності ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 17.01.2024 № 000829-09.

В обґрунтування позову позивач вказав, що ГУ ДПС у Волинській області провело фактичну перевірку магазину «Калина», розташованого за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, м. Берестечко, вул. Незалежності, 76 та за результатами перевірки склало акт від 13.12.2023 №03/21071/09-01/, за висновками якого встановлено порушення пункту 226.7 статті 226 Податкового кодексу України (далі ПК України) та абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту, етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (далі Закон №481/95-ВР). На підставі висновків акта перевірки відповідач прийняв рішення від 17.01.2024 №000829-09 про застосування фінансових санкцій у сумі 17000,00 грн за реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка.

Позивач вважає це рішення протиправним. На його думку, наказ ГУ ДПС у Волинській області від 12.12.2023 №2698-п не містить конкретних підстав призначення перевірки, у ньому не зазначено інформацію, яку контролюючий орган отримував у встановленому законодавством порядку про можливі порушення товариством вимог законодавства, контроль за яким покладено на відповідача. Тому перевірка, яка проведена з порушенням порядку її призначення, має наслідком протиправність прийнятого рішення за її результатами.

Звертає увагу на те, що акт перевірки не мав реєстраційного номеру та поганої якості, з якого не було можливим зрозуміти суть виявленого порушення, додатки до акту були заздалегідь виготовлені невідомими йому особами.

Також позивач стверджує про допущені відповідачем порушення при розгляді заперечення на акт перевірки, а саме його розгляд без участі суб`єкта господарювання.

Позивач заперечує і правильну кваліфікацію виявленого під час проведення перевірки порушенням відповідно до Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251 (далі Положення №1251), проведення експертиз марок акцизного податку для встановлення факту реалізації продукції, яка є немаркованою або з підробленими марками акцизного податку у розумінні статті 226 ПК України. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що підставою для застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій, передбачених абзацом двадцятим частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР, стало виявлення під час проведення фактичної перевірки реалізації алкогольних напоїв, що вважаються немаркованими у розумінні підпункту 226.9 статті 226 ПК України. Так через реєстратор розрахункових операцій із фіскальним номером позивачем реалізовано алкогольні напої з використанням марки акцизного податку із тими самими реквізитами, що є порушенням вимог статті 11 Закону №481/95-ВР. Вказує на те, що відповідачем не було допущено порушень вимог закону при призначенні та проведенні перевірки, а прийняття ГУ ДПС у Волинській області спірного рішення здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

На підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 12.12.2023 №2698-П (а.с. 10, 36), направлень на перевірку від 12.12.2023 (а.с.3 зворот-39) була проведена фактична перевірка зі складанням акта перевірки від 13.12.2023 №03/21071/09-01/ (а.с.11-15, 38-39).

За змістом розділу ІІІ акта перевірки, через реєстратор розрахункових операцій із фіскальним номером позивачем реалізувало алкогольні напої з використанням лише однієї марки акцизного податку із відповідними реквізитами (ABII237211, ADVC625027, AEIH328537). Дані щодо продажу алкогольних напоїв наведені у додатках 1-3 до акта перевірки (а.с.13-15). За висновками акта перевірки такі дії є порушенням вимог пункту 226.9 статті 226 ПК України та абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону №481/95-ВР.

14.12.2023 ОСОБА_1 подано заперечення на акт перевірки (а.с.16).

За наслідками розгляду заперечення ГУ ДПС у Волинській області листом від 28.12.2023 №17661/6/03-20-09-01-06 повідомило позивача про залишення висновків акту перевірки в силі, а заперечення на акт перевірки такими, що не підлягають задоволенню (а.с.18-19).

На підставі зазначеного акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення від 17.01.2024 №000829-09 про застосування до СГД ОСОБА_1 відповідно до абзацу двадцятого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР фінансових санкцій у сумі 17000,00 грн (а.с.9).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 цього пункту).

За приписами пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Оскаржуючи рішення, прийняте за результатами фактичної перевірки, позивач вважає, що ГУ ДПС у Волинській області допущено порушення порядку призначення перевірки.

За змістом наказу ГУ ДПС у Волинській області від 12.12.2023 №2698-п фактичну перевірку СГД ОСОБА_1 призначено з метою перевірки дотримання чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів та правовою підставою вказано підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Згідно з пунктом 80.2 статті 80 ПК фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.5).

Системний аналіз підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України вказує на те, що ця норма містить одразу дві самостійні (автономні) підстави для проведення фактичної перевірки у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального: 1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Саме за вказаною підставою контролюючий орган, окрім посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства; 2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у цій сфері. Визначення цієї підстави фактичної перевірки кореспондується з нормами статті 16 Закону №481/95-ВР.

Таке розуміння вказаної норми наведено у низці постанов Верховного Суду (від 08 грудня 2022 року у справі №140/2889/21, від 12 серпня 2021 року у справі №140/14625/20, від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18 та ін). За змістом висновків, викладених у цих постановах, є підстави вважати усталеною практику Верховного Суду про те, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки (вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №120/5229/20-а).

Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №500/1331/21 зазначив, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

В постанові Верховного Суду від 11.01.2023 у справі №160/2357/21 сформовано висновок про те, що норма підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального покладені на відповідача. Відповідні функції контролю передбачені також і підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17,19-1.1.54. пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, зокрема контролюючі органи виконують такі функції: проводять відповідно до законодавства перевірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; здійснюють інші функції, визначені законом. Отже, контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкта з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Як вбачається з наказу ГУ ДПС у Волинській області від 12.12.2023 №2698-п, відзиву на позовну заяву, контролюючий орган фактично призначив перевірку з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що відповідає підставі, визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд вважає, що ГУ ДПС у Волинській області не повинно було зазначати у вказаному наказі інформацію, яка отримана щодо будь-яких порушень з боку позивача, фактична перевірка контролюючим органом була проведена за встановлених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України підстав.

Відповідно до приписів статті 16 Закону №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

На думку суду, відповідно до вимог підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України ГУ ДПС у Волинській області правомірно прийняло наказ від 12.12.2023 №2698-п, у якому чітко визначено, що фактична перевірка призначається з метою перевірки дотримання чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів (вказана підстава є достатньою для проведення фактичної перевірки у цьому разі). Наказ містить усі передбачені реквізити (як-от дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта, мета, перевірки, підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися). Наказ про проведення перевірки містить підпис керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплений печаткою контролюючого органу.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Отже, у питаннях дотримання контролюючими органами процедури проведення перевірки істотне значення має встановлення обставин забезпечення платникам податків можливості реалізувати їх права, передбачені ПК України, а у разі їх порушення - чи могло це істотно вплинути на правильність та обґрунтованість висновків контролюючого органу, здійснених за результатами такої перевірки, на підставі яких прийняті рішення.

За обставин цієї справи фактична перевірка проведена та щодо її проведення позивач не заперечував (акт недопуску до перевірки не складався) й за наслідками цієї перевірки прийняте рішення про застосування фінансових санкцій, що є предметом оскарження.

При цьому наявні в справі докази свідчать про те, що позивач був належним чином ознайомлений з наказом про призначення та направленнями на проведення перевірки, про що свідчать його підписи на зазначених документах.

За наслідками проведеної перевірки посадовими особами відповідача було складено акт перевірки, в якому було зазначено суть виявлених порушень. Із вказаним актом СГД було ознайомлено та він його підписав без зауважень.

Разом з тим при підписанні акту перевірки та врученні його копії позивачем жодним чином не було висловлено зауважень до його змісту та належного оформлення копії.

Вказане повністю спростовує твердження позивача про допущені відповідачем порушення при проведенні фактичної перевірки та складанні акту перевірки.

Щодо виготовлення додатків до акту перевірки в друкованому вигляді, то суд зазначає наступне.

За приписами пункту 1.2 розділу I Порядку передачі інформації від реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів Державної податкової служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.2012 №1057 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.10.2012 за №1744/22056; далі - Порядок №1057), СОД РРО - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій і програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.

Отже, використання органами ДПС інформаційної системи обліку даних РРО з метою визначення доцільності проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання узгоджується з наявністю в органів ДПС функцій контролю у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Виходячи із наведеного, формування додатків до акту перевірки з використанням даної системи в друкованому вигляді та зазначенням відповідних реквізитів, що дають можливість ідентифікувати суть порушення, його дату та місце, не є порушенням вимог чинного законодавства.

У цій справі позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про такі порушення з боку ГУ ДПС у Волинській області норм ПК України при проведенні перевірки, які б вплинули на реалізацію позивачем його прав, як-от ненадання можливості надати необхідні для перевірки документи чи пояснення, що мають вплив на висновки контролюючого органу та прийняте ним рішення за наслідками перевірки.

Отже, підсумовуючи наведене, судом не встановлено порушень зі сторони податкового органу в частині призначення та проведення фактичної перевірки господарської діяльності позивача.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази суд вважає, що відповідачем не було порушено вимог законодавства, щодо розгляду заперечення на акт перевірки, визначені нормами ПК України.

Відповідно до п.п. 86.7.2, 86.7.3. п.86.7 ст.86 ПК України у разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду.

Платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.

Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки.

Як вбачається із матеріалів справи, до відповідача надійшли заперечення позивача на акт перевірки.

Листом від 18.12.2023 №17267/6/03-20-09-01-06 СГД ОСОБА_1 було повідомлено про дату, час і місце засідання комісії по розгляду заперечення (а.с 41).

Комісією заперечення були розглянути 28.12.2023 без участі позивача. За наслідками розгляду комісія прийняла рішення, що висновки акту не підлягають скасуванню, а заперечення на акт такими, що не підлягають до задоволення. Про наслідки розгляду заперечення на акт перевірки було повідомлено ОСОБА_1 .

Тобто, розгляд заперечень на акт перевірки відбувся до винесення рішення про застосування штрафних санкцій та висновки якого були враховані при його прийнятті.

Слід зазначити, що як вбачається із рішення відповідача про результати розгляду заперечення на акт фактичної перевірки всі доводи СГД, які у них викладені, були розглянуті комісією та по кожному надано обґрунтовану відповідь з посиланням на норми законодавства.

Отже, враховуючи вищевказане та норми ст. 86 ПК України, суд констатує, що відповідачем будь-яких порушень при розгляді заперечення позивача на акт фактичної перевірки допущено не було.

Перевіряючи доводи сторін стосовно порушення СГД ОСОБА_2 пункту 226.7 статті 226 ПК України, абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону №481/95-ВР (в частині реалізації алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка), що стало підставою застосування до останнього рішенням від 19 червня 2023 року №000541-09 фінансових санкцій у сумі 21452,00 грн) суд зазначає, що Закон №481/95-ВР визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України.

Відповідно до абзацу третього статті 11 Закону №481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з підпунктом 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Статтею 226 ПК визначені загальні правила маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою, пачці (упаковці) тютюнового виробу чи ємності (упаковці) з рідиною, що використовується в електронних сигаретах, є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів (пункт 226.2 статті 226 ПК України).

Пунктом 226.7 статі 226 ПК України передбачено, що кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв.

Відповідно до пункту 226.9 статті 226 ПК України вважаються такими, що немарковані:

алкогольні напої, тютюнові вироби та рідини, що використовуються в електронних сигаретах, з підробленими марками акцизного податку;

алкогольні напої, тютюнові вироби та рідини, що використовуються в електронних сигаретах, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції;

вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари;

алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

сигарети, цигарки та сигарили, що вироблені після 1 січня 2021 року, в яких кількість одиниць у пачці (упаковці) не відповідає кількості одиниць, зазначеній на марках акцизного податку;

рідини, що використовуються в електронних сигаретах, вироблених до 1 січня 2021 року.

Як установлено пунктом 5 Положення №1251, марка для алкогольних напоїв, крім виноробної продукції (лікеро-горілчана продукція), вітчизняного виробництва виготовляється у зеленій кольоровій гамі, для алкогольних напоїв, які є виноробною продукцією, вітчизняного виробництва - червоній, для алкогольних напоїв, крім виноробної продукції (лікеро-горілчана продукція), імпортного виробництва - фіолетовій, для алкогольних напоїв, які є виноробною продукцією, імпортного виробництва - оранжевій.

Марка для алкогольних напоїв повинна містити двомірний штрих-код швидкого реагування (далі QR-код) та лінійний штрих-код (далі штрих-код).

На кожну марку наносяться такі реквізити: слова Україна, МАРКА АКЦИЗНОГО ПОДАТКУ; позначення виду марки, що складається із слів та літер алкоголь вітчизняний (лікеро-горілчана продукція) - АВ ЛГП. алкоголь вітчизняний (виноробна продукція) - АВ ВП, алкоголь імпортний (лікеро-горілчана продукція) - АІ ЛГП, алкоголь імпортний (виноробна продукція) - АІ ВП, індекс регіону України (згідно з додатком), що відповідає місцезнаходженню виробника продукції, позначений двома цифрами (для маркування вітчизняної продукції), серія із чотирьох літер і шестизначний номер, два двозначних числа (місяць і рік, у якому вироблено марки для алкогольних напоїв); реквізити покупця марки (зазначаються на марках для алкогольних напоїв): для юридичних осіб - код згідно з ЄДРПОУ, для фізичних осіб - підприємців - код, який відображає реєстраційний номер облікової картки платника податків; QR-код та штрих-код (зазначаються на марках для алкогольних напоїв).

Штрих-код містить інформацію про серію та номер марки. QR-код містить інформацію про серію та номер марки, реквізити покупця марки: для юридичних осіб - код згідно з ЄДРПОУ, для фізичних осіб - підприємців - код, який відображає реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органові і мають відмітку в паспорті), та посилання на веб-ресурс для перевірки марки. QR-код також може містити інформацію про геш-послідовність.

Інформаційні набори даних для генерації QR-кодів та штрих-кодів, що наносяться на марку для алкогольних напоїв, генеруються ДПС та передаються підприємству-виробнику з використанням засобів захисту інформації у зведеній заявці-розрахунку.

Відповідно до пункту 20 Положення №1251 маркування алкогольних напоїв вітчизняного виробництва, тютюнових виробів, тютюновмісних виробів для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється виробниками зазначеної продукції.

Пунктом 226.11 статті 226 ПК України забороняються ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Враховуючи вказане, перелічені вище норми унеможливлюють факт законного (правомірного) повторного використання марки акцизного податку, яка за відповідними реквізитами (серією, номером тощо) виготовлена і видана (продана) лише один раз, одному покупцю (виробнику, імпортеру тощо) в одному примірнику.

Поряд з тим контролюючим органом здійснено аналіз та співставлення інформації, відображеної у фіскальних чеках цифрового значення та штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) та встановлено систематичну реалізацію позивачем алкогольних напоїв з однаковими реквізитами марок акцизного податку, які зазначені у розрахункових документах. Їх перелік згідно з інформацією СОД РРО за фіскальними чеками РРО № наведених в додатках 1-3 до акта перевірки.

Так, зокрема, реалізовано алкогольні напої: горілка «Немирів» медова з перцем 0,5 л. в кількості 2 пляшки відповідно до товарних чеків від 18.01.2023 №1393, 1394 із однією і тією ж акцизною маркою ABII237211; напій стигла лісова ягода 0.5 л в кількості 2 пляшки відповідно до товарних чеків від 26.01.2023 №1429 та 03.02.2023 №1473 із однією і тією ж акцизною маркою ADVC625027; горілка «Нове полісся» пол.клас 0,1 л в кількості 2 пляшки відповідно до товарних чеків від 14.04.2023 №1835 та 29.05.2023 №2080 із однією і тією ж акцизною маркою AEIH328537).

Згідно з пунктом 2.2 розділу ІІ Порядку №1057 система зберігання і збору даних РРО забезпечує збір та внесення даних РРО у бази даних система обліку даних РРО у такому вигляді, в якому дані сформовані в РРО, перевірку цілісності і незмінності даних та ідентифікацію РРО засобами національної системи масових електронних платежів.

Відповідно підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі електронні копії розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів.

Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Отже, матеріалами фактичної перевірки згідно з електронними копіями розрахункових документів, що надходять до органів ДПС, встановлено факти реалізації алкогольних напоїв з марками акцизного податку, що дублюються. Такі докази є належними та достатніми для підтвердження факту продажу в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність СГД ОСОБА_2 , алкогольних напоїв, маркованих з відхиленням від вимог Положення №1251 (марками акцизного податку з однаковими реквізитами). При цьому позивач не надав суду доказів, які б засвідчували, що коментовані відомості додатку 2 із СОД РРО не відповідають даним фіскальних чеків, які фактично роздруковані та знаходяться у платника податків.

Суд повторює, що відповідно до приписів пункту 226.7 статі 226 ПК України кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер.

Оскільки марки акцизного податку дублюються, то це свідчить про порушення приписів статті 11 Закону №481/95-ВР, пункту 226.7 статі 226 ПК України, пункту 5 Положення №1251, а отже алкогольні напої не можуть вважатися маркованими в порядку, визначеному законодавством (така продукція вважається немаркованою).

Абзацом двадцятим частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність до суб`єктів господарювання: у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, встановлені у справі обставини у межах доводів сторін та наданих суду доказів не дають підстав для висновку про неправомірність прийнятого рішення від 17.01.2024 №000829-09, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк