Справа № 160/6236/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2024 рокуСправа №160/6236/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-474-25/64У від 14.05.2019 на суму 40 977,57 грн. та вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-474-25У від 26.08.2021 на суму 17 857,84 грн., в загальному розмірі 58 835,41 грн.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що нею не здійснювалась у спірний період діяльність як фізичною особою-підприємцем. Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачувався роботодавцем за основним місцем роботи, а тому вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) є протиправними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 року відкрито провадження у справі №160/6236/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
У відзиві на позовну заяву Головне управління ДПС у Дніпропетровській області просить відмовити у задоволені позову.
Відповідач, не погоджуючись з доводами позивача зазначає наступне.
Не отримання доходу від підприємницької діяльності та взагалі не здійснення підприємницької діяльності, не є підставою для несплати єдиного внеску, оскільки таке твердження суперечить приписам п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Позивач у наданій відповіді на відзив позивача підтримує свої позовні вимоги.
В період з 09.05.2024 по 24.05.2024 суддя перебувала у щорічній відпустці, що підтверджується копією довідки начальника відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду №149 від 02.05.2024.
Справа розглянута в перший день виходу судді з відпустки.
Судом встановлено наступні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за даними інформаційно-комунікаційної системи Державної податкової служби України з 28.04.2011 по 13.06.2023 перебувала на обліку в Придніпровській ДПІ (Самарський район м. Дніпра) як фізична особа підприємець і з 01.04.2012 по 13.06.2023 здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування.
Запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено 13.06.2023.
Стан платника 1»1 припинено, але не знято з обліку (кор не пусті)».
по строку сплати 19.10.2016 нараховано за ІІІ квартал 2016 року -9557,00 грн. ( з яких сплачено 525,32 грн.), залишок несплаченої суми склав 431,68 грн.;
по строку сплати 19.01.2017 нараховано за ІV квартал 2016 року -990,00 грн.;
по строку сплати 19.04.2017 нараховано за І квартал 2017 року -2112,00 грн.;
по строку сплати 19.07.2017 нараховано за ІІ квартал 2017 року -2112,00 грн.;
по строку сплати 19.10.2017 нараховано за ІІІ квартал 2017 року -2112,00 грн.
по строку сплати 19.01.2018 нараховано за ІV квартал 2017 року -2112,00 грн.;
по строку сплати 19.04.2018 нараховано за І квартал 2018 року -2457,18 грн.;
по строку сплати 19.07.2018 нараховано за ІІ квартал 2018 року -2457,18 грн.;
по строку сплати 21.10.2018 нараховано за ІІІ квартал 2018 року -2457,18 грн.;
по строку сплати 21.01.2019 нараховано за ІV квартал 2018 року 2457,18 грн.;
по строку сплати 19.07.2019 нараховано за ІІ квартал 2019 року 2754,18 грн.;
по строку сплати 21.10.2019 нараховано за ІІІ квартал 2019 року -2754,18 грн.;
по строку сплати 20.01.2020 нараховано за ІV квартал 2019 року 2754,18 грн.;
по строку сплати 21.04.2020 нараховано за І квартал 2020 року -2078,12 грн;
по строку сплати 20.07.2020 нараховано за ІІ квартал 2020 року -1039,06 грн.;
по строку сплати 19.10.2020 нараховано за ІІІ квартал 2020 року -3178,12 грн.;
У зв`язку з несплатою суми боргу та відсутністю інформації про оскарження вимоги від 02.02.2021 №Ф-474-25/64, податковим органом сформовано узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2021 №Ф-474-25/У.
За вимогами п. 7 розділу VІ Інструкції №449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).
Не погоджуючись з вимогами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-474-25/64У від 14.05.2019 на суму 40 977,57 грн. і №Ф-474-25У від 26.08.2021 на суму 17 857,84 грн., позивач з відповідним позовом звернулась до суду.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
За ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначеніЗаконом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464 -VI).
Пунктами 2 і 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Пунктом 4 ч. 1ст. 4 Закону №2464-VI ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин і надалі) визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Такими платниками можуть також бути за п. 1 ч. 1 цієї статті роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених вабзаці шостому пункту 1тапункті 5частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України"Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених вабзаці восьмомупункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (. абз ч. 1 ст. 5 Закону №2464-VI).
Пунктами 1 і 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний:
своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За вимогами ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Платники єдиного внеску, зазначені упунктах 4,5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.(абз. 3 ч. 8ст. 9 Закону №2464-VI ).
Днем сплати єдиного внеску вважається:
у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на вказані рахунки;
у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі (пункти 1, 2 ч. 10 ст. 9 Закону №2464-VI).
За ч. 12. ст. 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до п. 2 ч. 11ст. 25 Закону №2464-VI (у редакції, що діяла до 01.01.2015 на суму боргу, що виникла до цієї дати) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, накладається штраф у розмірі у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI (у редакції, що діє з 01.01.2015) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) сум єдиного внеску, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0.1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону №2464-VI ).
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону №2464-VI ).
За ч. 5 ст. 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пункті 5 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за умови взяття їх на облік фізичних осіб - підприємців та провадження ними одного виду діяльності одночасно як осіб, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті.
Як зазначає позивач і підтверджено матеріалами справи, а саме довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-7, в якій наведені індивідуальні відомості про застраховану особу, зокрема і за спірний період, за який були внесені відомості і сформовані вимоги податкового органу, страхувальником позивача були:
У вказані періоди позивачем не здійснювалась підприємницька діяльність, не отримувались доходи. Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування cплачувався роботодавцем за основним місцем роботи, що виключає обов`язок сплати єдиного внеску позивачем.
Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Як встановлено судом під час розгляду справи, з моменту працевлаштування до припинення підприємницької діяльності позивач, як фізична особа-підприємець діяльність не здійснювала і не отримувала доходу від такої діяльності, а її роботодавцем виконувались всі вимоги щодо нарахування та своєчасності сплати ЄСВ за вказаний період.
Відповідно до ч. 1ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також відсутність доказів правомірності прийняття вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-474-25/64У від 14.05.2019 і №Ф-474-25У від 26.08.2021, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При подані позову позивачем сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 1503-7003-6419-3282 від 05.03.2024.
Таким чином, відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-474-25/64У від 14.05.2019 на суму 40 977,57 грн. та вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-474-25У від 26.08.2021 на суму 17 857,84 грн., в загальному розмірі 58 835,41 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона