Справа № 300/1494/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" червня 2024 р. справа № 300/1494/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання звільнити з військової служби, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, військовослужбовець, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі по тексту також - відповідач, військова частина, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо залишення без задоволення рапорту військовослужбовця від 27.06.2023 про звільнення від проходження військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення від проходження військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії КНП "Косівська поліклініка" Івано-Франківської області від 06.06.2023 за №381.
Підставою звернення до суду, на переконання позивача, є протиправна бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не розгляду його рапорту про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідності другої групи.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації у зв`язку із введенням на території України правового режиму воєнного стану на підставі Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 та проведенням загальної мобілізації на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022, і проходив військову службу в складі Військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця відділення охорони взводу охорони 140 роти охорони військової частини. Військовослужбовець 27.06.2023 скерував на ім`я командира взводу охорони 140 роти охорони військової частини, в якому просив клопотати перед вищим командуванням щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас згідно підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Цим же рапортом позивач вказав на не бажання проходити військову службу в резерві та просив направити особову справу на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації.
Втім, за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.06.2023, відповідач листом від 12.10.2023 за №350/402/24/1451/лс повідомив останнього про відсутність підстав для звільнення з військової служби відповідно до абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Позивач вважає такі дії ВЧ НОМЕР_1 протиправною бездіяльністю та просить задоволити позовні вимоги, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення від проходження військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії КНП "Косівська поліклініка" Івано-Франківської області від 06.06.2023 за №381.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків (а.с.20). Позивач 19.03.2024, у строк визначений ухвалою від 05.03.2024, подав заяву про усунення недоліків (а.с.23-28).
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 25.03.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (а.с.28-29).
В подальшому, ОСОБА_1 21.08.2023 подав до відповідача наступні документи: довідку від 07.06.2023 за №435 Пістинського старостинського округу, засвідчені копії паспорту серії НОМЕР_4 , РНОКПП позивача, паспорту серії НОМЕР_5 , РНОКПП ОСОБА_2 , довідку від 08.06.2023 за №1435 управління соціального захисту Косівської РДА Івано-Франківської області, засвідчені копії довідки серії 10ААБ №596893, висновку лікарської комісії закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду №381 від 06.06.2023, довідку про склад сім`ї від 08.06.2023 за №454 Рожнятівської сільської ради Івано-Франківської області, акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.06.2023 за №414. Попередньо, командуванням ВЧ НОМЕР_1 прийнято позитивне рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", про що останньому повідомлено командиром 140 роти охорони Військової частини НОМЕР_1 , також про прийняте рішення повідомлено адвокату ОСОБА_3 в письмовій формі у відповідь на його заяву від 23.06.2023 за №123.
Під час виконання бойового завдання в районах бойових дій ОСОБА_1 13.09.2023 подано повторний рапорт про звільнення з військової служби, реєстрацію якого здійснено в діловодстві ВЧ НОМЕР_1 за №2143. Розглянувши всі подані військовослужбовцем, в різний часовий період, рапорти із доданими до них документами про звільнення з військової служби на підставі пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" командуванням військової частини прийнято рішення про відмову у задоволенні таких рапортів та звільнення з військової служби. Вказане рішення прийнято з наступних підстав. Довідка від 07.06.2023 за №435 не підтверджує інформацію про ступінь споріднення ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Висновок лікарської комісії щодо необхідності постійного догляду за інвалідом другої групи ОСОБА_2 від 06.06.2023 за №381, як факт у потребі такого догляду військовою частиною не заперечується, однак такий висновок має термін дії до 03.11.2023, і дає підстави стверджувати, що такий документ може використовуватись позивачем з метою ухилення від проходження військової служби. Також не підтверджує наявність родинних зв`язків між військовослужбовцем та ОСОБА_2 акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.06.2023 за №414, адже поняття "родич" та "заявник", які вживаються у графі 2 третього розділу "Відомості про сім`ю" є загальними поняттями та не узгоджуються із термінами в розумінні Цивільного та Сімейного кодексів України. Виїзд ОСОБА_4 на заробітки закордон не підтверджується жодними доказами, а необхідною умовою для звільнення військовослужбовця із військової служби на підставі абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. За таких обставин, після розгляду поданих ОСОБА_1 документів, у командування ВЧ НОМЕР_1 склалось тверде переконання у тому, що ОСОБА_4 , яка є власником житлового будинку, де фактично проживає ОСОБА_2 , повинна здійснювати постійний догляд за останнім. Також відповідач вказує на те, що рішення Виконавчого комітету Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області від 31.01.2024 за №17, військовослужбовцем до військової частини не подавалось, а отже ВЧ НОМЕР_1 не надавала правової оцінки такому рішенню. Просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позов, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації у зв`язку із введенням на території України правового режиму воєнного стану на підставі Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 та проведенням загальної мобілізації на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022.
Рядовий ОСОБА_1 до 27.02.2024 проходив військову службу на посаді стрільця відділення охорони взводу охорони 140 роти охорони Військової частини НОМЕР_1 , вказана обставина підтверджується доказами наявними в матеріалах справи та не заперечується сторонами.
Згідно довідки наданої Косівською міською радою Косівського району Івано-Франківської області (надалі по тексту також Косівська міська рада) від 07.06.2023 за №435 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_4 (надалі по тексту також ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 (надалі по тексту також ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований в с. Хімчин, однак фактично проживає в даному господарстві (а.с.16).
Косівською міською радою видано довідку від 03.04.2024 за №189, з якої слідує, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.37).
Відповідно до довідки Косівської міської ради від 03.04.2024 за №189 у господарстві ОСОБА_4 проживають її син ОСОБА_1 та родич ОСОБА_2 , який є пенсіонером по інвалідності ІІ групи з дитинства (а.с.38).
Рожнівською сільською радою 08.04.2024 видано довідку за №94 про те, що ОСОБА_2 зареєстрований один в господарстві за адресою АДРЕСА_1 , інших осіб не зареєстровано та такі не проживають (а.с.39).
На підставі акту №519 медико-соціальною (експертною) комісією 02.03.2013 проведено повторний огляд ОСОБА_2 , та встановлено останньому ІІ групу інвалідності з дитинства, свідченням чого є довідка до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №596893 (а.с.13).
В подальшому, на звернення ОСОБА_2 Косівською міською радою проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, про що складено відповідний акт від 05.06.2023 за №414 (а.с.15). У такому акті відображено інформацію про те, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, зареєстрований у с. Хімчин, Косівського району, але фактично проживає у будинку своєї родички ОСОБА_4 . Разом із ОСОБА_2 до служби в Збройних Силах України проживав ОСОБА_1 , який фактично вів догляд та допомагав останньому по господарстві. Інших осіб, які могли б здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 немає, у зв`язку з тим, що власниця будинку ОСОБА_4 постійно на заробітках, оскільки матеріальне становище сім`ї потребує грошових надходжень на ліки (а.с.15).
Лікарсько-консультативною комісією Косівської ЦРЛ Косівської міської ради складено висновок від 06.06.2023 за №381 щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, зокрема за ОСОБА_2 . Коментований висновок дійсний до 30.11.2023 (а.с.14).
Косівською міською радою 08.06.2023 видано довідку про отримання (неотримання) допомоги за №1435, згідно якої позивач не має права на допомогу на догляд, оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї (а.с.11).
ОСОБА_2 призначено державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства 2 групи в період з 01.02.2018 по 31.12.2054, свідченням чого є довідка Косівської міської ради про отримання (неотримання) допомоги від 08.06.2023 за №1436 (а.с.12).
ОСОБА_1 12.06.2023 скерував на ім`я командира взводу охорони 140 роти охорони військової частини рапорт, в якому просив клопотати перед вищим командуванням щодо звільнення останнього з військової служби в запас згідно підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Цим же рапортом позивач висловив не бажання проходити військову службу в резерві та просив направити особову справу на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації (а.с.5, 24, 48).
Як слідує із відзиву на адміністративний позов (а.с.55-56), Військова частина НОМЕР_1 стверджує, що військовослужбовець, окрім рапорту від 12.06.2023 (а.с.5, 24, 48), подавав також рапорти від 27.06.2023 (зареєстрований у ВЧ НОМЕР_1 за вх.№1410), 04.09.2023 (зареєстрований у військовій частині за вх.№2143 від 13.09.2023), однак в матеріалах справи такі відсутні.
Адвокат Козар Тарас Васильович звернувся до командування ВЧ НОМЕР_1 із заявою від 23.06.2023 за №123, про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, до якої долучив: адвокатський ордер серії АТ №1044899; посвідчену копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001174 від 31.05.2017; посвідчену копію договору про надання правової допомоги від 22.06.2023; нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_4 ; нотаріально посвідчену копію картки фізичної особи-платника податків позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; нотаріально посвідчену копію паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_8 ; нотаріально посвідчену копію картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; довідку УСЗН Косівської РДА №1435 від 08.06.2023; довідку УСЗН Косівської РДА №1436 від 08.06.2023; нотаріально посвідчену копію довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 596893 на особу з інвалідністю 2 групи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; нотаріально посвідчену копію висновку ЛКК КНП "Косівська ЦРЛ" за №381 від 06.06.2023 про потребу постійного стороннього догляду за інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; довідку №435 від 07.06.2023, видану Пістинським старостинським округом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області; довідку №454 від 08.06.2023, видану Рожнівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області; акт обстеження матеріально-побутових умов сім?ї за №414 від 05.06.2023, виданий Пістинським старостинським округом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області (а.с.34-36).
Військова частина НОМЕР_1 листом від 12.10.2023 за №350/402/24/1451/пс повідомила позивача про наступне. За результатами розгляду рапортів від 04.09.2023 (зареєстрований у діловодстві установи за вх.№2143 від 13.09.2023) та від 27.06.2023 за вх.№1410, командуванням ВЧ НОМЕР_1 прийнято позитивне рішення щодо реалізації вищезазначеного рапорту. Однак в ході підготовки відповідних документів для звільнення та більш детального вивчення, встановлено відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 із військової служби відповідно до абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". За таких обставин командуванням військової частини зупинено розгляд рапорту та прийнято рішення про відмову позивачу у реалізації рапорту від 27.06.2023 за вх.№1410 (а.с.6).
Згодом, адвокат ОСОБА_3 06.12.2023 звернувся до командування ВЧ НОМЕР_1 із заявою за №131, в якій просив, у разі нереалізації заяви від 23.06.2023 за №123 та відмови у звільнені з військової служби ОСОБА_1 , повернути додатки до вказаної вище заяви (чи їх копії) та копію письмової відмови у звільненні з військової служби (а.с.49).
За результатами розгляду заяви адвоката ОСОБА_3 від 06.12.2023 за №131, відповідач листом від 15.01.2024 за №350/402/24/46/пс повідомив останнього про зупинення командуванням ВЧ НОМЕР_1 розгляд рапорту позивача та прийняття рішення про відмову в реалізації такого рапорту від 27.06.2023 за вх.№1410, про що ОСОБА_1 повідомлено у письмовій формі, шляхом направлення на поштову адресу останнього такого рішення (а.с.50-52).
Надалі, як свідчать матеріали справи, на зверненням позивача, Виконавчим комітетом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області рішенням від 31.01.2024 за №17 призначено громадянина ОСОБА_1 помічником ОСОБА_2 1962 року народження, місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , який є дієздатною фізичною особою для допомоги у здійсненні його прав та виконання обов`язків терміном на 1 (один рік) (а.с.17).
Управлінням соціального захисту населення Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області 30.01.2024 видано довідку за №610 про отримання (неотримання) допомоги, згідної якої ОСОБА_4 з 01.12.2023 по 31.05.2024 призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с.64).
Рожнівською сільською радою Косівського району 18.04.2024 проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за адресою с. Хімчин, Косівського району, Івано-Франківської області, про що складено відповідний акт за №112 (а.с.65).
За заявою ОСОБА_4 від 13.03.2024 Державним архівом Івано-Франківської області Івано-Франківської обласної державної адміністрації видано довідку від 15.03.2024 за №В-23(Ц)/06-06 щодо відомостей про народження ОСОБА_5 1932 року народження, уродженки с. Хімчин за 1932-1933 роки (а.с.67).
Враховуючи вказані обставини, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо залишення без задоволення рапорту військовослужбовця від 27.06.2023 про звільнення від проходження військової служби. Просив позов задовольнити повністю, шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення від проходження військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії КНП "Косівська поліклініка" Івано-Франківської області від 06.06.2023 за №381.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-XII).
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).
Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Абзацом 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 за №3543-XII визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації у зв`язку із введенням на території України правового режиму воєнного стану на підставі Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 та проведенням загальної мобілізації на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 та проходив військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підпунктом "г" (абзац 7) пункту 2 частини 4 статті 26 коментованого Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
ОСОБА_1 12.06.2023 скерував рапорт на ім`я командира взводу охорони 140 роти охорони військової частини, в якому просив клопотати перед вищим командуванням щодо звільнення останнього з військової служби в запас згідно підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Разом з вказаним, позивач також вказав, що не бажає проходити військову службу в резерві та просив направити особову справу на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації (а.с.5, 24, 48).
З матеріалів справи судом встановлено, що військовослужбовець, окрім рапорту від 12.06.2023 (а.с.5, 24, 48), подавав інші рапорти від 27.06.2023 (зареєстрований у ВЧ НОМЕР_1 за вх.№1410), свідченням чого є зміст листа відповідача №350/402/24/1451/пс від 12.10.2023, а також від 04.09.2023 (зареєстрований у військовій частині за вх.№2143 від 13.09.2023), відомості про який містяться у відзиві на позов (а.с.56). Останні два рапорти в матеріалах справи відсутні, так як ні позивач, ні відповідач їх суду не надали.
Адвокат ОСОБА_3 звернувся до командування ВЧ НОМЕР_1 із заявою від 23.06.2023 за №123, про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, до якої долучив докази на засвідчення обставин здійснення позивачем догляду за ОСОБА_2 на 18 аркушах (а.с.34-36).
Військова частина НОМЕР_1 листом від 12.10.2023 за №350/402/24/1451/пс, повідомила позивача про наступне. За результатами розгляду рапортів від 04.09.2023 (зареєстрований у діловодстві установи за вх.№2143 від 13.09.2023) та від 27.06.2023 за вх.№1410, командуванням ВЧ НОМЕР_1 прийнято позитивне рішення щодо реалізації вищезазначеного рапорту. Однак в ході підготовки відповідних документів для звільнення та більш детального вивчення, встановлено відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 із військової служби відповідно до абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". За таких обставин командуванням військової частини зупинено розгляд рапорту та прийнято рішення про відмову позивачу у реалізації рапорту від 27.06.2023 за вх.№1410 (а.с.6).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 за №548-XIV (надалі по тексту також - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо)
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 за №124 (надалі по тексту також - Інструкція №124), рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також Положення №1153/2008) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За змістом абзацу 4 пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Аналіз вищенаведених норм права дає можливість дійти до висновку, що військовослужбовець має право на звільнення зі служби за наявності обґрунтованих підстав, передбачених підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", підтверджених відповідними доказами, подавши відповідний рапорт командиру військової частини, в якій проходить службу.
Під час розгляду цієї адміністративної справи, юрисконсультом Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , складено пояснення від 01.01.2024 (зареєстрований у ВЧ НОМЕР_1 04.04.2024 за вх.№1104 на 4 аркушах). З наданих пояснень слідує, що за результатами вивчення та аналізу поданих ОСОБА_1 документів посадовими особами відповідача встановлено таке (а.с.44-47):
- довідка від 07.06.2023 за №435 (а.с.16) є доволі сумнівним документом і своїм інформаційним навантаженням повинна відображати саме осіб, які зареєстровані за певною адресою, однак фактичне ж проживання громадянина ОСОБА_2 повинно підтверджуватись у інший спосіб, родинні стосунки вказаною довідкою не підтверджено;
- висновок лікарської комісії щодо необхідності постійного догляду за інвалідом ІІ групи ОСОБА_2 від 06.06.2023 за №381 (а.с.14), ВЧ НОМЕР_1 не заперечується, втім останній має термін дії до 30.11.2023, і дає підстави вважати про те, що вказаний висновок може використовуватись ОСОБА_1 з метою ухилення від військової служби;
- акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.06.2023 за №414 (а.с.15) не вказує про родинні стосунки, оскільки поняття "родич" та "заявник", які вживаються у графі другій третього розділу "відомості про сім`ю" доволі загальні і не узгоджуються із термінами, які вживаються у Цивільному кодексі України;
- виїзд громадянки ОСОБА_4 на заробітки може бути фактом не правдивим;
- долучені позивачем до рапорту документи не дають підстав стверджувати про те, що саме ОСОБА_1 повинен здійснювати постійний догляд за громадянином ОСОБА_2 Догляд за останнім може здійснювати ОСОБА_4 , власниця будинку, де і проживає інвалід ОСОБА_2 .
Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за родичем ОСОБА_2 , позивач до своїх рапортів долучив документи, які на переконання останнього, підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за інвалідом ІІ групи та про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Разом з цим, суд вважає такі доводи військовослужбовця безпідставними, не обґрунтованими та без належного підтвердження, виходячи з наступного.
Аналізуючи поданий позивачем висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №381 від 06.06.2023, суд вважає, що останній не може підтверджувати необхідності здійснення постійного стороннього догляду, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є медико-соціальна експертна комісія (надалі по тексту також - МСЕК), яка в праві видавати такі висновки.
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 за №2961-IV (надалі по тексту також - Закон № 2961-IV) визначено, що особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Нормами частини 1 статті 7 Закону №2961-IV визначено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (надалі по тексту також - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за №1317 (надалі по тексту також - Положення №1317).
Приписами пункту 3 Положення № 1317 регламентовано, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, які звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (пункт 17 Положення №1317).
Згідно із підпунктом 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають, серед інших:
- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування.
Таким чином, необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особами з інвалідністю, що досягли повноліття підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 за №413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" встановлено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема серед інших: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
З аналізу коментованих вище положень, суд прийшов до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою особою підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 за №577 затверджено форму первинної облікової документації №157-1/о Виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією.
Механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності визначений Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 за №917 (надалі по тексту також - Положення №917).
Підпункт 1 пункту 7 Положення №917 комісії визначають: наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем; категорію дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві; потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань; потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування.
З метою виконання статті 5 Закону України "Про психіатричну допомогу", пункту 7 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 за №1192, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 за №667 затверджено форму висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу та Інструкцію про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу (надалі по тексту також - Інструкція №667).
Приписами пункту 1 Інструкції №667 передбачено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.
У відповідності до підпункту 4 пункту 6 Інструкції №667 підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I групи внаслідок психічного розладу є встановлення медико-соціальною експертною комісією І групи інвалідності внаслідок психічного розладу. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом.
Підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю IІ групи внаслідок психічного розладу є постійна (упродовж не менше місяця) наявність в особи з інвалідністю одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до орієнтації здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності контролювати свою поведінку здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом. Особам з інвалідністю I групи висновок ЛКК видається на строк встановлення їм інвалідності. Особам з інвалідністю II групи висновок ЛКК видається строком не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 6 місяців, а у разі якщо за особою з інвалідністю II групи догляд здійснюється непрацюючим пенсіонером (особою з інвалідністю), висновок ЛКК видається строком не менше ніж на 12 місяців.
Таким чином, висновки щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою видаються МСЕК відносно осіб з І групою інвалідності, а ЛКК - відносно осіб з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, а також стосовно дітей (осіб до 18 років) з інвалідністю.
"…потреба у постійному сторонньому догляді визначається … для осіб з інвалідністю І та ІІ груп внаслідок психічного розладу…".
Слід відмітити, що висновок ЛКК відносно ОСОБА_2 складений, як до інваліда ІІ групи, внаслідок психічного розладу (а.с.14), однак відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ за №596893 ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності "з дитинства" (причина інвалідності), довічно (а.с.13), втім такий не містить відомостей встановлення інвалідності внаслідок саме "психічного розладу".
Для оцінки такої обставини позивач не надав суду акт огляду медико-соціальною експертною комісією №519, заповненого за формою первинної облікової документації №157-1/о, відомості якого стали підставою для видачі довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ за №596893, в пункті 29, підпункті 29.2 пункту 29, пункті 32 і підпункті 30.5 пункту 30 якого зазначається "Діагноз", "Супутній діагноз", "Потреба у додаткових видах допомоги" і " Причина інвалідності".
Підлягає критичній оцінці висновок ЛКК від 06.06.2023 за №381 також з причин того, що в силу вимог пункту 7 Інструкції №667 суду не представлено іншу медичну документацію, зокрема, в силу вимог коментованої норми обґрунтований висновок ЛКК та рішення про необхідність постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю записуються в медичну карту амбулаторного хворого (форма 025/о) за підписом членів ЛКК.
Доводи позивача із посиланням на акт обстеження матеріально-побутових умов від 05.06.2023 за №414, як на доказ потреби у постійному сторонньому догляді за ОСОБА_2 , є необґрунтованими, оскільки як вказувалось вище законодавцем визначений інший порядок підтвердження такого догляду, також даний акт встановлює тільки фактичне проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 за однією адресою.
При дослідженні коментованого акту від 05.06.2023 за №414 (а.с.15) судом встановлено, що такий виданий за формою, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.04.2004 за №95 (надалі по тексту також Наказ №95). Згаданий Наказ №95 втратив чинність на підставі наказу Міністерства соціальної політики України від 04.07.2022 за №190. Такий складено 05.06.2023 на підставі норми, що втратила чинність у 2022 році, тобто його форма не відповідала чинному законодавству.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 04.07.2022 за №190 затверджено форму акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи, з метою призначення житлових субсидій та надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. У випадку позивача, спірні правовідносини не стосуються призначення житлових субсидій та надання щомісячної грошової допомоги особі з інвалідністю, що свідчить про неналежність такого доказу як акт обстеження матеріально-побутових умов у правовідносинах публічної служби.
Також суд не бере до уваги акт обстеження матеріально-побутових умов Рожнівської сільської ради від 18.04.2024 за №112, як доказ потреби у постійному сторонньому догляді за ОСОБА_2 , оскільки останній не був предметом розгляду відповідача під час прийняття рішення про відмову у задоволенні рапорту військовослужбовця від 27.06.2023 як і решта двох наступних рапортів (а.с.65).
Тлумачення абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", дає підстави стверджувати про те, що умовами звільнення військовослужбовця з військової служби за сімейними обставинами є: 1) необхідність здійснення постійного догляду, зокрема, за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду; 2) відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Доводи позивача про перебування ОСОБА_1 в статусі єдиної особи, яка може здійснювати догляд за родичем ОСОБА_2 , є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами, з огляду на наступні обставини.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Пістинь, Косівського району, батьками вказано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.25).
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 уклав 24.11.1979 шлюб з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідченням вказаної обставини є свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_10 (а.с.26).
ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Хімчин, Косівського району, батьками вказано ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 (а.с.26).
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Хімчин, відповідно до відомостей з паспорту громадянина України серії НОМЕР_5 (а.с.9).
Також в акті обстеження матеріально-побутових умов Рожнівської сільської ради від 18.04.2024 за №112, у розділі 8 "Додаткова інформація" містяться відомості про наступне:
"… ОСОБА_2 зареєстрований в господарстві один, являється інвалідом дитинства ІІ групи. Психічно хворий. Потребує невідкладної допомоги і догляду. Брат ОСОБА_12 відмовився від догляду, так як хворий. Батько ОСОБА_13 1933 року народження (помер) та ОСОБА_5 1932 року народження бабуся ОСОБА_1 являються родичами (їхні батьки були рідними). Підтвердження зі слів сусідів та очевидців, які стверджують власними підписами…" (зворотній бік а.с.65).
Дослідивши коментовану інформацію, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є не єдиним родичем, який може здійснювати догляд за ОСОБА_2 .
Позивач неодноразово покликався на обставину самотності ОСОБА_2 , втім, як слідує з наданих військовослужбовцем документів, у ОСОБА_2 є брат ОСОБА_12 , який згідно акту обстеження матеріально-побутових умов Рожнівської сільської ради від 18.04.2024 за №112 "відмовився від догляду", однак таких доказів у суду немає.
У ОСОБА_2 є матір ОСОБА_5 1932 року народження, яка являється бабусею ОСОБА_1 , і сестрою ОСОБА_4 , у будинку якої, за твердженнями позивача, і проживає ОСОБА_2 , тобто такий догляд може здійснювати низка родичів, зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Щонайменше матеріали справи не містять доказів неможливості з будь-яких причин здійснювати догляд за ОСОБА_2 його родичами ОСОБА_16 і ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ).
Окремо слід відзначити, що до суду не надано мотивованого рішення суду про встановлення факту родинних відносин між , яке набрало законної сили у порядку цивільного судочинства, або інших належних доказів, які б підтвердили такі родинні зв`язки.
Як вже встановлювалось судом та не заперечується сторонами, Косівською міською радою видано довідку від 03.04.2024 за №189, з якої вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.37).
Відповідно до довідки Косівської міської ради від 03.04.2024 за №189 у господарстві ОСОБА_4 проживають її син ОСОБА_1 та родич ОСОБА_2 , який є пенсіонером по інвалідності ІІ групи з дитинства (а.с.38).
Рожнівською сільською радою 08.04.2024 видано довідку за №94 про те, що ОСОБА_2 зареєстрований один в господарстві за адресою АДРЕСА_1 , інших осіб не зареєстровано та такі не проживають (а.с.39).
У акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.06.2023 за №414, міститься наступна інформація:
"…інших осіб, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 немає, у зв`язку з тим, що власниця будинку ОСОБА_4 постійно на заробітках, тому що матеріальне становище сім`ї потребує грошових надходжень на ліки та умови проживання…" (зворотній бік а.с.15).
Військовослужбовець у позовній заяві вказує на те, що його матір перебуває закордоном на заробітках, на засвідчення вказаної обставини позивач надав копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 № НОМЕР_12 , виданий 22.01.2018 (надалі по тексту також закордонний паспорт), з відмітками про перетин державного кордону України (а.с.63).
Так, на аркуші 6 закордонного паспорту містяться відтиски печатки, відповідно до яких: виїзд 19.10.2018 - в`їзд 18.12.2018; виїзд 21.05.2019 - в`їзд 22.07.2019; виїзд 21.06.2020 - в`їзд 23.08.2020; виїзд 04.09.2021 - в`їзд 01.12.2021. Аркуш 7 такого паспорта не заповнений взагалі (а.с.63).
Відтак, із вказаних документів слідує, що ОСОБА_4 востаннє перебувала за межами державного кордону України у грудні 2021 року. Позивач не надав доказів на засвідчення обставини, що його мати в період з грудня 2021 року по теперішній час не перебуває в Україні та/або перебуває на "заробітках закордоном", як вказано в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.06.2023 за №414 (а.с.15) і як неодноразово стверджує ОСОБА_1 у позовній заяві, що фізично могло б бути перешкодою для здійснення останньою постійного догляду за ОСОБА_2 .
Окремо слід відзначити про те, що ОСОБА_1 (позивач) не має права на допомогу на догляд за особою з інвалідністю, оскільки відповідно до довідки від 08.06.2023 за №1435 середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї (а.с.11).
Суд приходить до висновку, що позивач не є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , такий догляд може здійснювати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , котра є власницею будинку, в якому відповідно до довідки Косівської міської ради від 03.04.2024 за №189 проживає ОСОБА_2 .
Щодо статусу ОСОБА_1 , як помічника фізичної дієздатної особи, суд вказує на наступне.
В силу вимог статті 78 Цивільного кодексу України, дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, має право обрати собі помічника. Помічником може бути дієздатна фізична особа.
За заявою особи, яка потребує допомоги, ім`я її помічника реєструється органом опіки та піклування, що підтверджується відповідним документом.
Помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги.
Помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень.
Помічник представляє особу в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення.
Послуги помічника є оплатними, якщо інше не визначено за домовленістю сторін.
Помічник може бути у будь-який час відкликаний особою, яка потребувала допомоги. У цьому разі повноваження помічника припиняються.
Отже, виходячи з аналізу наведеної правової норми, дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки має право обрати собі помічника. Тобто право вибору особи помічника законодавець надає фізичній особі, яка потребує допомоги.
Це пов`язано з тим, що саме ця особа ініціює надання допомоги у реалізації її прав та обов`язків, що пов`язано із станом її фізичного здоров`я. Потреба у допомозі може бути викликана різними факторами: фізичними вадами, важкими хворобами, похилим віком, однак така фізична особа зберігає повний обсяг дієздатності, вона повністю усвідомлює свої дії та може ними керувати, а отже, може самостійно обрати особу, яка буде надавати їй необхідну допомогу.
За вітчизняним законодавством ініціатива призначення помічника для надання допомоги виходить саме від фізичної особи, яка потребує цієї допомоги, до того ж законодавець вживає термін "обрання" помічника", а не "призначення". Орган опіки і піклування лише реєструє ім`я цієї особи, тобто посвідчує, підтверджує відносини, що вже склалися. Звільнити помічника від виконання його обов`язків орган опіки та піклування теж не може, оскільки це є право фізичної особи, якій помічник надає допомогу, що підтверджується, зокрема, і частиною 6 статті 78 Цивільного кодексу України. А отже, і можливість здійснення органом опіки та піклування наглядових функцій щодо помічника є недоцільною.
Встановлення такої норми слід розглядати, як реалізацію принципу диспозитивності в цивільному праві. Це проявляється також і в тому, що саме фізична особа, яка потребує допомоги, обирає помічника, оплачує його послуги, визначає коло його повноважень, а також може контролювати його діяльність та відкликати його у будь який момент.
Як встановлено судом у спірному випадку, саме ОСОБА_1 ініціював здійснити реєстрацію його, як помічника дієздатної особи ОСОБА_2 , який за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, подавши до Косівської міської ради відповідну заяву. Вказана обставина зафіксована у рішенні виконавчого комітету Косівської міської ради від 31.04.2024 за №17 (а.с.17).
Такі дії позивача, на переконання суду, є дещо некоректними, виходячи із вище наведених положень статті 78 Цивільного кодексу України, які передбачають ініціювання призначення помічника для надання допомоги саме фізичною особою, яка потребує цієї допомоги.
Окремо слід відзначити про те, що рішення виконавчого комітету Косівської міської ради від 31.01.2024 за №17, військовослужбовцем до ВЧ НОМЕР_1 не подавалось, в тому числі, як додатком до рапортів (від 12.06.2023, від 27.06.2023, від 04.09.2023), а тому не було предметом розгляду при прийнятті рішення про відмову у звільненні з військової служби. Вказане рішення прийняте значно пізніше (12.10.2023).
Отже, суд резюмує, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаним рапортом, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Ухвалами від 05.03.2024 і 25.03.2024 суд неодноразово витребовував у ОСОБА_1 докази на засвідчення обставин здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , копію рапорту від 27.06.2023, однак таких доказів станом на час прийняття рішення у цій справі суду не надано.

Позивач подав суду рапорт про звільнення з військової служби від 12.06.2023, відповідно до відтиску печатки відповідача, такий зареєстровано у ВЧ НОМЕР_1 12.06.2023 (а.с.5, 24, 48). Відповідно до пояснень юрисконсульта військової частини від 01.04.2024 рапорт ОСОБА_1 від 12.06.2023 зареєстровано у діловодстві установи за вх.№891, такий подано на 1 аркуші (а.с.44-47).

Рапорт від 27.06.2023, не розгляд якого за доводами позивача є предметом позовних вимог, так і не був поданий ОСОБА_1 , як і не представлений відповідачем, останній відсутній в матеріалах справи.

Суд відхиляє міркування сторін про те, що Військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у цій справі, з огляду на наступне аргументування.

Згідно пункту 233 розділу "Порядок звільнення" Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.10.2008 за №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (надалі по тексту також громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (надалі по тексту також - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 за №735 (надалі по тексту також - Інструкція №735).

Приписами пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №735 передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту, які мають бути прийняті в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Отже, бажання військовослужбовця звільнитися з військової служби виражається у формі письмової заяви рапорту, до якого додаються документи, які підтверджують підстави звільнення.

Такий рапорт повинен бути розглянутий командуванням військової частини, до якої зараховано військовослужбовця, що виявив бажання звільнитися з військової служби.

Станом на момент звернення ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 з рапортами від 12.06.2023, від 27.06.2023 і від 04.09.2023, останній перебував у списках особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом від 27.02.2024 за №299/РС військовослужбовця виключено зі списків особового складу відповідача та направлено для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 .

Рішення про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 27.06.2023 за вх.№1410 прийнято 12.10.2023 саме ВЧ НОМЕР_1 як суб`єктом владних повноважень, який станом на вказану календарну дату був наділений повноваженнями вирішувати порушене позивачем питання військової служби (а.с.6).

Позивач не надав суду доказів звернення останнього до Військової частини НОМЕР_2 із рапортом про звільнення з військової служби відповідно до абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та прийняття ВЧ НОМЕР_2 рішення про відмову у задоволенні такого рапорту.

Слід звернути увагу сторін на те, що спірні правовідносини розглядаються судом у ретроспективі, тобто станом на момент розгляду рапорту від 27.06.2023 та прийняття рішення про відмову у задоволенні такого (12.10.2023).

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до Військової частини, до особового складу якої він включений (зарахований) та в якій проходить військову службу з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з наданням належних доказів.

Таким чином, суд вважає, що доводи позовної заяви не знайшли свого документального та нормативного підтвердження і спростовуються висновками суду, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

У досліджуваному випадку суд не встановив протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо залишення без задоволення рапортів військовослужбовця про звільнення від проходження військової служби, про подання яких (12.06.2023, 27.06.2023, 04.09.2023) містять відомості адміністративної справи.

Формуючи висновки по справі, суд виходить із наступних мотивів, які не враховані позивачем ініціюючи перед судом вирішення спору.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України передбачено публічно-правовий спір - спір, у якому, серед іншого, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Правовий спір це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права.

Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Попередження та вирішення правових спорів здійснюється шляхом використання передбачених законом можливостей (інструментів) захисту суб`єктивних прав, таких, як:

- загальні прийоми вирішення конфліктів (організація перемовин, залучення посередників тощо);

- звернення до відповідного державного, самоврядного чи громадського органу або уповноваженої особи за захистом чи відновленням свого суб`єктивного права.

Як правило, відмова відповідного органу чи уповноваженої особи у відновленні суб`єктивного права породжує реальні правові спори, вирішення яких за позовами зацікавлених осіб здійснюється судами.

Суб`єктами публічно-правового спору є особи, між якими виникли розбіжності з приводу реалізації їх прав та обов`язків у публічно-правових відносинах.

Об`єктом публічно-правового спору є права, свободи та інтереси, реалізації або задоволенню яких перешкоджає суб`єкт владних повноважень.

Предметом публічно-правового спору є рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а також дії чи бездіяльність суб`єктів публічно-правових відносин, які не є суб`єктами владних повноважень, але є суб`єктами публічно-правового спору.

За приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Своєю чергою, зміст частини другої статті 9 КАС України дає підстави стверджувати, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, та за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

В контексті наведеної норми, суд зазначає, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин).

На підставі статей 9, 245 КАС України при формулюванні резолютивної частини рішення суд обирає спосіб захисту прав, свобод, інтересів особи, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином він повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оскільки судом встановлена відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", то не підлягає до задоволенню вимога про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення від проходження військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії КНП "Косівська поліклініка" Івано-Франківської області від 06.06.2023 за №381.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.

Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову та не понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів оплати сторонами інших судових витрат у справі, керуючись статтею 139 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 ), АДРЕСА_2 ;

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_14 ), АДРЕСА_3 .

Суддя Чуприна О.В.