Справа № 300/4489/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/4489/22 пров. № А/857/8357/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2024р. з питань встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання протиправними дій щодо розгляду звернень, зобов`язання провести перерахунок пенсії із врахування підвищення та виплату перерахованих сум (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення судового рішення: 01.04.2024р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту судового рішення: не вказана),-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 01.01.2018р. 50 відсотків суми підвищення пенсії, з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р.; зобов`язати відповідача провести виплату пенсії позивачу з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018р., з урахуванням проведених платежів; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (Т.1, а.с.133-146).

Вказане рішення суду набрало законної сили 10.07.2023р. (Т.1, а.с.163-166).

20.02.2024р. позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22 (Т.2, а.с.73-75).

Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2024р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Суд обґрунтував своє рішення тим, що рішення суду підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби; у випадку порушення прав позивача під час виконання рішення суду він вправі здійснити їх захист в порядку, визначеному ст.287 КАС України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій фактично просить ухвалу суду скасувати і задовольнити його заяву про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права (Т.2, а.с.130 і на звороті).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду від 21.05.2024р. витребувано з ініціативи апеляційного суду від відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. наступні додаткові докази в рамках розглядуваної справи (в належно завірених копіях):

докази виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. щодо здійснення виплати ОСОБА_1 пенсії із урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. (детальний розрахунок нарахованих і виплачених сум, докази включення нарахованої суми у відповідний реєстр для подальшої її виплати за рахунок коштів Державного бюджету України тощо);

докази виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. щодо здійснення виплати ОСОБА_1 пенсії із урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., за період з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. (детальний розрахунок нарахованих і виплачених сум, докази включення нарахованої суми у відповідний реєстр для подальшої її виплати за рахунок коштів Державного бюджету України тощо);

правове обґрунтування здійснення пенсійним органом перерахунку пенсії ОСОБА_1 із урахуванням 100 відсотків сум підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., за період з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. в рамках судових справ №№ 300/386/22, 300/2037/22 (в разі проведення таких надати підтверджуючі розрахунки, докази виплати коштів або поміщення до відповідного реєстру) (а.с.183-191).

На виконання вказаної ухвали відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. скерував до апеляційного суду письмові пояснення з підтверджуючими документами (а.с.195-197).

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22 зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. провести виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., з урахуванням проведених платежів.

Спірною є доплата до пенсії позивача, яка передбачена п.1 постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Згідно вказаного п.1 постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відповідно до п.2 зазначеної постанови виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Звідси, спірний перерахунок пенсії проводиться з урахуванням розміру лише таких складових: окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, тобто без урахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на виконання рішення суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22, яке набрало законної сили 10.07.2023р., видано виконавчий лист № 300/4489/22 від 26.07.2023р. Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.08.2023р. відкрито виконавче провадження № 72405729 з примусового виконання виконавчого листа № 300/4489/22 від 26.07.2023р. Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження стан виконавчого провадження № 72405729 відкрито.

За таких обставин та із врахуванням приписів ст.287 КАС України виконання рішення суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22 має здійснюватися в примусовому порядку, державний виконавець володіє достатнім обсягом повноважень впливу на боржника з метою забезпечення його виконання.

Так, статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин; у випадку, якщо накладення штрафів не призводить до виконання рішення суду зобов`язального характеру, державний виконавець скеровує матеріали для порушення кримінального провадження щодо боржника.

Якщо стягувач вважає, що державний виконавець не здійснює належних дій щодо примусового виконання рішення суду, він вправі оскаржити дії/бездіяльність посадових осіб ДВС до суду в порядку статті 287 КАС України.

Суду не подано доказів того, що позивач скористався таким способом захисту порушеного права згідно ст.287 КАС України. При цьому, виконавче провадження № 72405729 ще не завершено.

Отже, за встановлених обставин та правового регулювання спірних процесуальних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування передбаченого ст.383 КАС України такого крайнього заходу як визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду від 09.05.2023р. в адміністративній справі № 300/4489/22.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з наступних підстав.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Процесуальне законодавство визначає види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст.382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).

Наведені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення ст.383 КАС України.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Частиною 1 та 2 ст.383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Приписами ч.4 ст.383 КАС України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Частиною 6 ст.383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, під час розгляду справи, поданої згідно ст.382 КАС України, суд має переконатися щодо належного виконання рішення суду, а при відсутності такого встановити причини його невиконання.

В свою чергу, при розгляді заяв в порядку ст.383 КАС України суд повинен з`ясувати, чи були оскаржувані рішення, дії відповідача, пов`язані з виконанням судового рішення, та чи не утримує в собі звернення позивача до суду самостійні підстави та предмет спору.

Разом з тим, таких вимог судом першої інстанції не дотримано, що слідує з наступного.

Під час розгляду заяви позивача встановлено, що на виконання рішення суду від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22 пенсійний орган у вересні 2023 року здійснив частковий перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії.

Так, доплату за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. в сумі 34651 грн. 80 коп. включено в реєстр, виплата за яким буде проведена при наявності фінансування з державного бюджету.

Доплата щодо періоду з 01.04.2019р. по 31.12.2019р., за твердженням пенсійного органу, фактично включена в розмір пенсії при перерахунку на виконання судового рішення від 18.02.2022р. в справі № 300/386/22.

На підтвердження цієї обставини відповідач представив розрахунки на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № по судових рішеннях від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22, від 18.02.2022р. у справі № 300/386/22, лист № 0900-0307-8/40901 від 24.08.2023р.

Між тим, детального розрахунку нарахованої і виплаченої суми на виконання рішення суду від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22 пенсійний орган не надав, а з представлених документів не можливо чітко та однозначно встановити розмір нарахованої та виплаченої сум.

За таких обставин пенсійний орган виконав рішення суду від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22 лише частково.

Окрім цього, висновок суду про те, що доплата щодо періоду з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. фактично включена в травні 2022 року в розмір пенсії при перерахунку на виконання судового рішення від 18.02.2022р. в справі № 300/386/22 є помилковим навіть з огляду на зміст рішення суду від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22.

Так, приймаючи рішення про часткове задоволення вимог, суд першої інстанції виснував про те, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2022р. в справі № 300/386/22 визнано протиправною відмову ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. у здійснені перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2019р., відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 9/1/3898 від 04.10.2021р. про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019р., встановленого за відповідною (аналогічною) посадою, яку позивач обіймав на день звільнення зі служби, з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення; зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. провести перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019р. відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 9/1/3898 від 04.10.2021р. про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019р., встановленого за відповідною (аналогічною) посадою, яку позивач обіймав на день звільнення зі служби, з урахуванням окладу за посадою, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, премії, - у розмірах станом на 05.03.2019р. та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду від 18.02.2022р. у справі № 300/386/22, яке набрало законної сили 22.03.2022р., ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. здійснило з 01.04.2019р. перерахунок пенсії позивача згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 9/1/3898 від 04.10.2021р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019р.

Згідно матеріалів за пенсійною справою № (Міноборони), розмір пенсії внаслідок перерахунку склав 20494 грн. 07 коп., виплата проведена в максимальному розмірі 19340 грн., з 01.07.2022р. - в розмірі 20270 грн. Згідно розрахунку на доплату пенсії від 12.05.2022р. різниця між перерахованим розміром пенсії і фактично виплаченою пенсією за період з 01.04.2019р. по 31.05.2022р., яка підлягає до виплати позивачу становить 236320 грн. 98 коп. Окрім цього, з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. підвищення пенсії щомісячно становило 75% від підвищення.

Отже, на момент прийняття рішення від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22 судом було констатовано виплату спірного підвищення до пенсії в розмірі 75%, а не 100 %, що слугувало підставою для задоволення позову.

Таким чином, на час розгляду заяви позивача зазначене судове рішення є невиконаним, незважаючи на вжиті державним виконавцем примусові заходи для його виконання; доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013р. № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013р. взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20.07.2004р.) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (п.84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005р., заява № 6318/03; п.43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р., заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009року, заява № 40450/04; п.64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, частин першої та другої ст.55, частин 1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у ст.370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.29-1 Конституції України, а також ст.ст.14 та 370 КАС України.

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022р. у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021р. у справі № 611/26/17, від 07.02.2022р. у справі № 200/3958/19-а, від 24.07.2023р. у справі № 420/6671/18 та від 01.05.2023р. у справі № 520/926/21.

Також як зазначено у пункті 1 розділу ІІ Рекомендацій Rec(2003)16, Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) «Щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у сфері адміністративного права» (on the execution of administrative and judicial decisions in the field of administrative law), держави-члени мають забезпечити виконання судових рішень в межах розумного строку; вони мають уживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили; у разі, якщо адміністративний орган не виконує судового рішення, слід передбачити відповідну процедуру, що дозволяє домагатися виконання такого рішення, зокрема за допомогою судової заборони або пені (coercive fine).

Відповідно до пункту 55 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) «Щодо якості судових рішень» (on the quality of judicial decisions) з метою забезпечення ефективності правосуддя, усі країни повинні мати процедури забезпечення виконання рішень.

Позивач звернувся до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України у зв`язку з тим, що відповідачем не вжито належних заходів для виконання рішення суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22 по причині ненарахування та невиплати доплати до пенсії за період з 01.04.2019р. по 31.12.2019р.

Твердження про те, що доплата щодо періоду з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. фактично включена в розмір пенсії при перерахунку на виконання судового рішення від 18.02.2022р. в справі № 300/386/22 відповідачем не доведено належними і достатніми доказами.

Звідси, розглядувана бездіяльність відповідача, як суб`єкта владних повноважень, є протиправними, оскільки не відповідає судовому рішенню від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22, яке набрало законної сили.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019р. у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Постановою Верховного Суду від 30.04.2020р. у справі № 804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».

Враховуючи, що у рішенні суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22 чітко та однозначно вказано про зобов`язання відповідача провести виплату пенсії позивачу з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018р., з урахуванням проведених платежів; доказів здійснення спірної виплати за період 01.04.2019р. по 31.12.2019р. не представлено, тому в розглядуваному випадку пенсійний орган допустив протиправну бездіяльність щодо невиконання рішення за період з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. із помилковим покликанням на проведення перерахунку пенсії позивача на виконання рішення суду в справі № 300/386/22.

За приведених положень законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали про залишення без задоволення заяви про визнання протиправною бездіяльності, допущеною під час виконання рішення суду в справі № 300/4489/22, та часткового задоволення апеляційної скарги позивача.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена за невідповідності висновків суду обставинам справи, із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви в порядку ст.383 КАС України, із прийняттям нового рішення про часткове задоволення вказаної заяви.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ст.312, ч.2 ст.313, п.п.3, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2024р. про залишення без задоволення заяви про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в справі № 300/4489/22 - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 300/4489/22, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл., яка полягає у невиконанні рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22 щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019р. по 31.12.2019р., із врахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., з урахуванням проведених платежів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22, в частині проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019р. по 31.12.2019р., із врахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., з урахуванням проведених платежів.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. місячний строк з дня отримання (вручення) копії цієї постанови для подання до суду першої інстанції доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Дата складання повного тексту судового рішення: 10.06.2024р.