Справа № 340/10050/23
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2024 року м. Дніпросправа № 340/10050/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року

у справі № 340/10050/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, у якому з урахуванням уточнень просила:

- визнати незаконною та безпідставною бездіяльність відповідача щодо виконання рішення Кіровоградського ОАС від 04.05.2022 по справі №34/1968/22;

- скасувати постанову від 29.11.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу, винесену державним виконавцем Ігнатьєвою О.І. по виконавчому провадженню №70399845.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі №340/10050/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Судом зазначено, що оскаржена постанова відповідача не містить обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документа, з якими пункт 9 частини першої статті 37 Закону України №1404-VIII пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу. Згадана норма права передбачає існування декількох обставин, як умову її застосування. Проте постанова відповідача не містить обґрунтування існування одної з них або декількох. Оскільки в матеріалах виконавчого провадження, крім листа Головного управління Пенсійного фонду України відсутні будь-які документи, які б вказували на відсутність фінансового ресурсу для виплати позивачу заборгованості, нарахованої за рішенням суду, то постанова державного виконавця не може вважатися мотивованою та обґрунтованою і не дає підстав погодитися із відповідачем, що відсутні підстави для вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Суд критично оцінив й посилання відповідача на відсутність правових підстав у державного виконавця для накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу у зв`язку із невиконанням судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, оскільки такі не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. За наслідками прийняття оскарженої постанови державного виконавця рішення суду залишилось невиконаним, що суперечить основним завданням виконавчого провадження. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подало апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі № 340/10050/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що позивачем не наведено жодних аргументів та доводів стосовно бездіяльності скаржника та в чому вона полягає. Зазначає, що в спірному випадку невиконання рішення суду за відсутності фінансового забезпечення не може вважатись невиконанням рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Вважає, що визнання незаконною бездіяльності управління є необґрунтованим.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження №70399845 щодо зобов`язання Головного управління ПФУ в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 суми пенсії, що належали її чоловіку ОСОБА_2 та залишились недоотриманими, в зв`язку з його смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера у загальній сумі 181031, 60 грн..

Постановою від 23.11.2022 відкрито виконавче провадження, з зазначенням строку для його виконання.

На виконання вказаної постанови до відділу примусового виконання рішень надійшла відповідь від боржника за вих. №1100-0902-8/40692 від 06.12.2022, в якій вказано, що загальна сума пенсії, що належала чоловіку позивачки та залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю становить 181 031,60 грн., яка буде виплачена при надходженні відповідного фінансування з Державного бюджету України.

З метою виконання судового рішення, державний виконавець звернувся до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 06.04.2023 в задоволені заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення суду в справі №340/1968/22 відмовлено.

В зв`язку з наведеними обставинами, вважаючи, що в межах повноважень та у спосіб наданий Законом, державним виконавцем вжито усіх заходів на виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, вказане виконавче провадження завершено 29.11.2022 на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий документ повернуто стягувачу.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, а також, що постанова від 29.11.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу по виконавчому провадженню №70399845 підлягає скасуванню, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 2, 4 статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

Положеннями статті 1 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону № 1404-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною шостою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Сторонами справи не заперечується той факт, що рішення суду у справі № 340/1968/22, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо невиплати ОСОБА_1 суми пенсій, що належали її чоловіку ОСОБА_2 і залишились недоотриманими у зв`язку з його смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 суму пенсій, що належали її чоловіку ОСОБА_2 і залишились недоотриманими у зв`язку з його смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, у загальній сумі 181 031,60 грн., набрало законної сили та є невиконаним.

Постановою відповідача від 23.11.2022 відкрито виконавче провадження ВП №70399845 за виконавчим листом №340/1968/22, який видано Кіровоградським окружним адміністративним судом, стягувач ОСОБА_1 , боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

В подальшому, відповідачу надійшла відповідь від боржника за вих. №1100-0902-8/40692 від 06.12.2022, в якій вказано, що загальна сума пенсії, що належали чоловіку позивачки та залишились недоотриманими в зв`язку з його смертю становить 181 031,60 грн., яка буде виплачена при надходженні відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 06.04.2023 в задоволені заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення суду в справі №340/1968/22 відмовлено.

Виконавче провадження ВП №70399845 завершено 29.11.2022 на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий документ повернуто стягувачу.

Апеляційний суд погоджується, що виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі.

Разом з тим, як правильно врахував суд першої інстанції, приймаючи спірну постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець фактично без доказів, які б містили інформацію щодо бюджетних призначень, прийняв позицію боржника про те, що бюджетних асигнувань для виплати позивачці заборгованості недостатньо і дійшов висновку, що застосування заходів, передбачених Законом України №1404-VIII, буде не результативним.

Так, матеріали справи не містять достатніх доказів відсутності фінансового забезпечення у боржника для виплати позивачу заборгованості, нарахованої за рішенням суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника стосовно відсутності правових підстав у державного виконавця для накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу у зв`язку із невиконанням судового рішення за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, оскільки державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру.

Отже, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 29 листопада 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №70399845. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Апеляційний суд зазначає, що відкривши виконавче провадження, державний виконавець був зобов`язаний вчинити всі передбачені Законом №1404-VIII дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду у справі №340/1968/22, проте фактично жодних таких дій не вчинив. Відтак, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що визнання протиправною бездіяльності скаржника є необґрунтованим.

Підсумовуючи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню. Натомість зворотні доводи скаржника свого підтвердження не знайшли.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі № 340/10050/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко