Справа № 340/1834/24
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2024 рокуСправа №340/1834/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
27 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
визнати незаконною бездіяльність Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) в частині ненадання доступу до публічної інформації ОСОБА_1 згідно с запитом від 20.03.2024 «Прошу надати мені інформацію про співробітників Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області";
зобов`язати Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) області надати доступ до публічної інформації ОСОБА_1 згідно з запитом від 20.03.2024 «Прошу надати мені інформацію про співробітників Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області».
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду 29 березня 2024 року було відкрито провадження у справі.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду 08 квітня 2024 року матеріали справи № 340/1834/24 передані на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
08 квітня 2024 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування своєї позиції зазначили, що Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) не є розпорядником інформації стосовно співробітників Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області. Також зазначили, що оскільки юридична особа - Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області була припинена, то відповідач був позбавлений можливості переслати отриманий запит позивача відповідному розпорядку інформації.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 року адміністративну справу 340/1834/24 розподілено судді Кореневу А.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року призначено судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встанови таке.
20.03.2024 року ОСОБА_1 було подано запит до керівника Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) ОСОБА_2 на доступ до публічної інформації, у якому просив надати «інформацію про співробітників Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області» (а.с. 4).
Листом від 25.03.2024 року № 5-1777-10 Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) повідомила ОСОБА_1 про те, що згідно з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державну екологічну інспекцію у Дніпропетровській області припинено 01.08.2022. А також, зазначила, що Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) не є розпорядником інформації стосовно співробітників Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області.
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненадання доступу до публічної інформації за запитом протиправною, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно з ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єкта владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Тобто, під публічною інформацією розуміється вся інформація, якою володіє суб`єкт владних повноважень та яка є відображеною та задокументованою будь-якими засобами та на будь-яких носіях.
Згідно ст.3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.
Стаття 5 Закону Закон №2939-VI гарантує, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Так, згідно із ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
При цьому, Закон №2939-VI містить чіткі гарантії захисту прав заявника при розгляді розпорядником публічної інформації запиту на отримання публічної інформації та унеможливлює зловживання розпорядником публічної інформації своїм правом на обмеження у доступі до такої інформації.
Згідно зі ст. 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Разом з тим, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Так, судом встановлено, що позивач 20.03.2024 року звернувся керівника Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) ОСОБА_2 на доступ до публічної інформації, у якому просив надати «інформацію про співробітників ДЕРЖАВНОЇ ЕКОЛОГІЧНОЇ ІНСПЕКЦІЇ у Дніпропетровській області.» (а.с.4).
Суд звертає увагу на той факт, що запитувачем у відповідному запиті не конкретизовано, яку саме інформацію про співробітників ДЕРЖАВНОЇ ЕКОЛОГІЧНОЇ ІНСПЕКЦІЇ у Дніпропетровській області, він бажає отримати.
У той же час, листом від 25 березня 2024 року № 5-1777-10 Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) повідомлено запитувача, що вони не є розпорядником інформації стосовно співробітників Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області.
Інформації про те, хто є правонаступником Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області в реєстр не зазначено.
Таким чином, на виконання запиту на інформацію позивача від 20.03.2024 року відповідач, надано письмову відповідь у якій вказано, що Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області припинена 01.08.2022, а Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) не є розпорядником інформації стосовно співробітників Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, а отже відповідач відповідно не володіє запитуваною інформацією.
Суд, зауважує, що у відповідача були відсутні підстави для пересилання запиту за належністю, оскільки Державна екологічна інспекції у Дніпропетровській області, як юридична особа була припинена, ще в серпні 2022 року.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не допущено протиправності бездіяльності у ненаданні доступу до публічної інформації, розпорядником, якої він не є, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову в задоволенні позову, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 173-183, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев