Справа № 480/2774/24
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2024 року Справа № 480/2774/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Бонадренко Л.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Шаповаленка Р. О.,
представника відповідача Балаби Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2774/24 за позовом ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.07.2021 у справі № 592/5300/15- ц було змінено стягувача у виконавчому провадженні ВП № 51997278 ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп».
Однак, державним виконавцем не було вжито заходів примусового виконання рішення, які б призвели до його повного виконання. Тому дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 04.12.2023 року у виконавчому провадженні ВП №51097287 є протиправними, а сама постанова незаконною.
04.12.2023 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі того, що заборгованість по кредиту сплачено фактично в повному обсязі, що підтверджує повідомлення Білопільського ВДВС у Сумському районі від 23.05.2023 та постанова про закінчення ВП 52033402, винесена Білопільським ВДВС у Сумському районі від 04.12.2023 з посиланням на ВП 52033515, 51997054 виконавче провадження ВП №51097287 закінчене. Постанову про стягнення залишку виконавчого збору виведено в окреме виконавче провадження за № 73530467.
При винесенні постанови про стягнення виконавчого збору державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, підстави завершення виконавчого провадження є вичерпними, закріплені в ст. ст. 37, 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Частиною 3 ст. 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
На момент прийняття спірної постанови, редакція статті 27 Закону № 1404-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, передбачала, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 Закону зі змінами, внесеними Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII).
З вказаних норм слідує, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, розмір якого становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми, як вважає позивач.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, з огляду на таке.
04.12.2023 Ковпаківським відділом державної виконавчої служби у м.Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51997287 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі того, що заборгованість по кредиту сплачено фактично в повному обсязі ( а.с.62).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склалися навколо стягнення виконавчого збору, суд зазначає таке.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, станом на час винесення оскаржуваної постанови регламентується Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ), тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною 3 статті 40 Закону України Про виконавче провадження визначено, що в разі припинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня припинення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
У той же час, відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, тобто питання солідарної відповідальності випливає з положень ЦК України, а наслідок відповідальності, наприклад невиконання рішення суду боржником в площині та в рамках процедури виконавчого провадження, передбачає настання адміністративної відповідальності у вигляді штрафної санкції - виконавчого збору за кожним окремим виконавчим документом та окремим боржником окремо.
Важливим аспектом є те, що виконання боржником зобов`язань перед кредитором (стягувачем) до початку процедури відкриття виконавчого провадження не передбачає взагалі застосування інституту стягнення штрафної санкції виконавчого збору.
Відповідно, необхідно розмежовувати правові наслідки невиконання зобов`язань солідарних боржників перед одним кредитором у визначені законом терміни за цивільним законодавством та стадії їх виконання за процедурою примусу в рамках виконавчого провадження, що впливає на застосування до всіх боржників за всіма окремими виконавчими документами виконавчого збору, як санкції наслідків примусу.
При цьому, питання солідарної чи дольової (індивідуальної) відповідальності врегульовані нормами та приписами саме цивільного законодавства України та визначено підстави та умови настання відповідальності за невиконання тих чи інших зобов`язань та стадії виконання чи невиконання цих зобов`язань.
Так, відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Згідно із статтею 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Отже, суд зазначає, що законодавством передбачено порядок погашення заборгованості солідарними боржниками. При цьому питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників окремо законодавством не врегульовано.
Водночас, аналіз статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" дає суду підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є сума стягнення, а не кількість боржників у виконавчому провадженні.
При цьому, судом встановлено, що також підтверджено і сторонами, що виконавчий збір як на момент винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору, так і на час розгляду справи судом жодним із солідарних боржників не сплачений, відтак обов`язок щодо сплати виконавчого збору продовжує залишатися за кожним із боржників до його погашення. Тому, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору, державний виконавець діяв у відповідності до вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».
Також суд вважає необгрунтованими доводи позивача про відсутність у виконавчому провадженні обов`язкових умов для стягнення виконавчого збору, зокрема фактичного виконання рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Так, відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови, стягнення виконавчого збору не пов`язувалось з фактичним виконанням, зокрема, частина 2 наведеної норми передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Таким чином, проаналізувавши дії державного виконавця та перевіривши постанову виконавця про стягнення виконавчого збору на відповідність критеріям правомірності, встановленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вбачає підстав для визнання дій протиправними та скасування постанови .
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах