Справа № 320/6291/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року м. Київ № 320/6291/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській облсаті

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо відмови у прийнятті декларації ОСОБА_1 від 20 січня 2023 року про відмову від громадянства російської федерації;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняти декларацію ОСОБА_1 від 20 січня 2023 року про відмову від громадянства російської федерації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно та безпідставно відмовив у прийнятті декларації про відмову позивачки від громадянства російської федерації, оскільки є незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства згідно з абз. 16 ст. 1 Закону України "Про громадянство України".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував. Вказав, що щодо позивача могла би існувати причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства, а саме - вартість оформлення припинення іноземного громадянства перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України, - у випадку звернення до Посольсьтва рф в Україні з відповідною заявою і отримання офіційної відмови у оформленні заяви у зв`язку з необхідністю сплатити суму, що перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України. Водночас, таких доказів не надано.

Крім того, відповідач констатував відсуність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у позивача права на подання декларації про відмову від громаднства рф до ЦМУ ДМС, в якого не виникає обов`язку з прийняття документа.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області від 17.02.2021 набула громадянства України на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України", про що свідчить довідка №797/2021 про реєстрацію особи громадянином України від 30.03.2021 та тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_1 , видане 30.03.2021.

20.01.2023 позивач звернулась до відповідача з проханням прийняти декларацію про відмову від громадянства російської федерації з подальшим оформленням та видачею паспорта громадянина України.

До звернення позивачка додала декларацію про відмову від іноземного громадянства, копію довідки про прийняття заяви на вихід із громадянства рф до розгляду від 25.01.2022 № , копію відповіді Міністерства закордонних справ російської федерації від 01.08.2022 № 20147/кд-гр.

Листом від 17.02.2023 № Д-95/6/8010-23/8010.4.1/553-23 відповідач повідомив про повернення декларації про відмову від громадянства російської федерації від 20.01.2023, так як вважає позивачку особою, яка набула громадянство та не належить до категорій осіб, які визначені наказом МВС України від 28.12.2021 № 989 «Про затвердження зразків деяких документів, які подаються для набуття громадянства Україною або прийняття таких до громадянства України становить інтерес для України, які брали (беруть) участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України, та іноземцями, які зазнали переслідувань».

Вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулась до суду з позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон №2235-III).

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» визначено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Водночас, як встановлює стаття 1 Закону № 2235-III зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України;

незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури;

декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Зразок декларації про відмову від іноземного громадянства затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2012 № 715 «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» (далі - наказ МВС №715).

Відповідно до затвердженого наказом МВС № 715 зразка заявник має зазначити в декларації строк, установлений законодавством іноземної держави, протягом якого заявник не отримав документ про припинення громадянства цієї держави.

Так, згідно з матеріалами справи, позивачка набула громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" та взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України.

Враховуючи викладені вище норми чинного законодавства саме на позивачку покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства.

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 №281, Міністерство закордонних справ України відповідно до покладених на нього завдань, дипломатичними представництвами, консульськими установами іноземних держав, представництвами міжнародних організацій в Україні, а також дипломатичним корпусом, акредитованим в Україні. За інформацією посольства російської федерації в Україні, розмір консульського збору за припинення громадянства російської федерації на момент набуття заявником громадянства України становив 1820 грн. що не перевищувало половину мінімальної заробітної плати на момент набуття громадянства України.

Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), в розумінні пункту 1 статті 1 Закону № 2235-III, є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Отже, обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства, в даному випадку російської федерації.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом №2235-III порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства (якщо така не була подана раніше) їм замість тимчасових посвідчень громадянина України, залежно від місця проживання, видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон (пункти 117-119 Порядку).

Отже, позивачка зобов`язана подати документ про припинення російського громадянства.

Суд звертає увагу, що позивачкою долучена довідка посольства російської федерації в Україні від 25.01.2022 про те, що заява ОСОБА_1 про вихід з громадянства російської федерації прийнята до розгляду відповідно до законодавства російської федерації і зареєстрована за № 269100518. Консульський збір у розмірі 1820,00 грн сплачено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачкою вчинялись необхідні дії задля припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів рф та отримання відмови, не отримання відповіді), однак такі не призвели до певних правових результатів з незалежних від позивачки причин.

Отже, у цьому випадку законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації.

Згідно із частиною 21 статті 9 Закону №2235 особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2235-III, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Так, позивачка у декларації від 20.01.2023 взяла на себе зобов`язання повернути паспорт громадянина російської федерації до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами громадянина російської федерації та не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян цієї держави.

З огляду на викладене, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка зверталась до консульської установи російської федерації щодо припинення громадянства, заява останньої прийнята Посольством російської федерації, сплачений консульський збір та останньою взято на себе зобов`язання повернути національний документ громадянства російської федерації.

Положеннями частин 1, 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, суд вважає цілком обґрунтованими побоювання позивачки щодо можливого анулювання її тимчасового посвідчення та втрати громадянства України, що стало наслідком подання декларації про відмову від іноземного громадянства до закінчення дворічного строку з моменту подання заяви в Посольство російської федерації, позаяк такий термін спливає після закінчення строку, на який позивачка отримала тимчасове посвідчення громадянина України.

Водночас, відповідач вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивачки у своєму рішенні, яке викладене у листі від 17.02.2023 №Д-95/6/8010-23/8010.4.1/553-23 обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства відносно процедури припинення іноземного громадянства, повернув декларацію без посилання на кокретну норму законодавства, яка надає право для повернення такої декларації та не навів вмотивованих підстав для відмови з урахуванням доводів наведених у заяві від 20.01.2023 та аналізу документів, доданих до заяви з якою позивачка звернулась до відповідача.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, відповідачем суду не доведено обгрунтованості та вмотивованості прийнятого рішення із посиланням на норми чинного законодавства.

У свою чергу доводи відповідача, викладені у відзиві на позов відносно того, що: "... щодо позивача могла би існувати причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства, а саме - вартість оформлення припинення іноземного громадянства перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України, - у випадку звернення до Посольсьтва рф в Україні з відповідною заявою і отримання офіційної відмови у оформленні заяви у зв`язку з необхідністю сплатити суму, що перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України. Водночас, таких доказів не надано...", не приймаються судом до уваги, оскільки такі не покладені в основу прийнятого рішення від 17.02.2023 № Д-95/6/8010-23/8010.4.1/553-23 і у його змісті відсутні. Водночас, суб`єкт владних повноважень в обгрунтування прийнятого ним рішення повинен посилатися лише на ті доводи та аргументи, які були викладені у його змісті і не створювати нових підстав, які фактично відсутні у спріному рішенні.

Отже, прийняте відповідачем рішення, яке викладене у листі від 17.02.2023 № Д-95/6/8010-23/8010.4.1/553-23 є немотивованим, не містить доводів та аргументів відносно тверджень позивачки, викладених у заяві від 20.01.2023 та аналіз доданих до заяви документів.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, яке викладене у листі від 17.02.2023 № Д-95/6/8010-23/8010.4.1/553-23. При цьому, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача про відмову у прийнятті делкарації не підлягають завдоволенню з огляду на ту обставину, що самі по собі дії не несуть правових наслідків для позивача. Водночас, правові наслідки для позивача створені саме у зв`язку із прийняттям відповідачем рішення, яке викладену листі від 17.02.2023 № Д-95/6/8010-23/8010.4.1/553-23.

При обранні способу захисту прав позивачки у цьому випадку суд враховує приписи статті 245 КАС України та зазначає таке.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17 та від 10.04.2019 у справі №826/11251/18.

Відтак, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, враховуючи наявність дискреційних повноважень у відповідача при прийнятті рішень, суд дійшов висновку, що позов у частині позовних вимог зобов`язального характеру підлягає задоволенню частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивачки від 20.01.2023 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні та прийняти відповідне рішення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Враховуючи ту обставину, що заявлені позивачкою позовні вимоги є вимогами немайного характеру, суду не надається за можливе визначити розмір судового збору, який підлягає стягненню відповідно до розміру задоволених вимог. Відтак, вся сум судового збору підлягає стягненню на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення, яке викладене у листі від 17.02.2023 № Д-95/6/8010-23/8010.4.1/553-23 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2023 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні та прийняти відповідне рішення.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (, місцезнаходження : 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.