Справа № 600/5089/23-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5089/23-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

11 червня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Захід" до Чернівецької митниці про визнання протиправними, скасування рішень та картки відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні товарів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року Приватне підприємство "Захід" звернулося до суду з адміністративним позовом до Чернівецької митниці Державної митної служби України, у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості UА408000/2023/000009/2 від 13.01.2023 року, UА408000/2023/000025/2 від 06.02.2023 року, UА408000/2023/000074/2 від 09.03.2023 року;

- визнати протиправними та скасувати картки відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА408020/2023/000047 від 13.01.2023 року, UA408020/2023/000159 від 06.02.2023 року, UА408020/2023/000355 від 09.03.2023 року.

- cтягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПП «Захід» зареєстроване як юридична особа 29.01.2003 року та на постійній основі імпортує на митну територію України товари для наступного оптового продажу резидентам України, зокрема листове скло, дзеркала, хімічну продукцію (соду каустичну, соду харчову тощо).

06.12.2018 року Trakya Glass (продавець) та ПП «Захід» (покупець) уклали контракт на продаж №TGBZ-061218, надалі - «Контракт».

Згідно умов Контракту продавець відвантажує товари на умовах FOB Варна (Болгарія) або іншими базисами, зазначеними в інвойсах (пункти 1.1,1.3), з оплатою із відстроченням платежу (пункт 4.1), із застосуванням банківської гарантії ПАТ «Укрексімбанк» на суму 700.000,00 (сімсот тисяч) дол. США, яка авізована ING Bank Bulgaria (розділ 10).

Відповідно до пункту 1.2 Контракту у вартість товару включені вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на завантаження, вивантаження та обробку товарів.

Додатковими угодами від 12.12.2019 року, 27.11.2020 року, 25.11.2021 року, 18.04.2022 року сторони зокрема: домовились про право покупця здійснювати передоплату за товар; пролонгувати Контракт до 31.12.2023 року; змінювати вимоги щодо строку дії банківської гарантії (останній строк - до 31.12.2023 року); збільшувати загальну вартість Контракту (на сьогодні) - 35.000.000 дол. США: у зв`язку із військовою агресією російської федерації вирішили здійснювати поставку також автомобільним транспортом, для чого погодили порядок використання «Зворотної тари» у розумінні Додатку В.3 до Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 року («Стамбульська конвенція»).

Кількість скла та дзеркал визначається в метрах квадратних відповідно до пункту 1.2 Контракту, що відповідає усталеній діловій практиці. Одиниця ціни скла та дзеркал, яка зазначена в прайс-листах, комерційних пропозиціях, інвойсах, графі 31 ЕМД («..опис товарів») тощо - це «кв.м.».

ПП «Захід» здійснив оплати за Контрактом з рахунку в AT «Укрексімбанк», зокрема на суму 3,3 млн. дол. США за платіжними дорученнями в іноземній валюті: №366 від 25.08.2022 року - 550 тис. дол. США; №367 від 29.08.2022 року - 750 тис. дол. США, №369 від 31.08.2022 року - 950 тис. дол. США, №389 від 23.12.2022 року -100 тис. дол. США, №391 від 30.12.2022 року - 500 тис. дол. США, №396 від 18.01.2023 року - 450 тис. дол. США.

Trakya Glass виставила, зокрема, 3 інвойси кожен з яких на суму 14,250,11 дол. США на поставку 2794,14 кв.м дзеркала 3 мм. за ціною 5,10 дол. США: №117152 від 11.01.2023 року; №117 522 від 02.02.2023 року; №118131 від 06.03.2023 року.

Судом також встановлено, що в інвойсах за 02 лютого та 06 березня 2023 рік постачальник припустився технічної помилки, а саме зазначив, що добуток 2.794,14 кв.м * 5.10 дол. США складає 14250,15 дол. США, хоча математично добуток дорівнює 14250,11. Разом із відповідними ЕМД позивач надав митниці листи про визнання технічної помилки.

Керуючись Контрактом та положеннями п.4 ч.10 ст.58 МК до ціни товару мала бути додана лише вартість транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України.

Товар поставлено на умовах FCA Тирговіште. Доставка товару з місця поставки на митну територію України здійснена автомобільним транспортом до пункту пропуску Парубне. Вартість такого перевезення додана до ціни товару. У всіх випадках, за кожним окремо інвойсом, вартість доставки до митної території України (Порубне) склала 38 000,00 грн.

Вартість доставки зазначена в долучених до ЕМД документах (рахунку та довідці перевізника) і становить 38000,00 грн.

13.01.2023 року позивачем до митного оформлення подана митна декларація 23UA35U1 із товаросупровідними документами, зокрема: пакувальний лист (Packing list) від 11.01.2023, рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 11.01.2023, автотранспортна накладна (Road consignment note) 356567 від 11.01.2023, некласифікований комерційний документ від 10.01.2023, банківські платіжні документи, що стосується товару від 25.08.2022, 29.08.2022, 31.08.2022, рахунок - фактура про надання транспортно - експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортні - експедиційні послуги від 11.01.2023, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 11.01.2023, прейскурант (прайс- лист) виробника товару від 10.01.2023, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 11.10.2023, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 27.11.2020, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 25.11.2021, доповнення до зовнішньоекономічного договору б/н 18.04.2022 (контракту) від 18.04.2022, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № TGBZ-061218 від 06.12.2018, договір (контракт) про перевезення № 1/18/04 від 18.04.2022, декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером від 11.01.2023, інші некласифіковані документи, заява підприємства, подання якої передує митному оформленню товарів і транспортних засобів.

13.01.2023 року Чернівецькою митницею Держмитслужби України, за результатами розгляду митної декларації, прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000009/2, згідно з яким митним органом визначено митну вартість за резервним методом та зобов`язано декларанта подати нову митну декларацію за ціною товару, яка зазначена в Рішенні про коригування митної вартості.

Підставою для коригування митної вартості товару в зазначеному рішенні митний орган зазначає, що відповідно до ч.3 cт.53 МКУ документи, які підтверджують митну вартість документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності, а саме:

- згідно п.3.2 контракту від 06.12.2022 № TGBZ-061218 поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

- в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367 та від 31.08.2022 №369 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №TGBZ-Q61218, загальна сума оплати становить 2250000 дол. США. При цьому, у гр. 42 МД №UA408020/2023/000761 від 06.01.2023 зазначена фактурна вартість 37954,8300 дол. США. Таким чином, здійснений платіж не підтверджує оплату даної партії товару;

- відповідно до п.4.1 контракту від 06.12.2022 № TGBZ-061218 оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсів від 11.01.2023 № оплата готівкою протягом 30 днів з дати інвойсу. У зв`язку з чим неможливо перевірити числові значення щодо оплати товару;

- згідно п.1.1 Договору від 18.04.2022 № 1/18/04 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом передбачена наявність заявок замовника, які до митного оформлення не надано. Пояснень з даного приводу не надходило;

06.02.2023 року позивачем подано до митного оформлення митну декларацію UA20U1 із товаросупровідними документами.

06.02.2023 року Чернівецькою митницею Держмитслужби України, за результатами розгляду митної декларації, прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000025/2, згідно з яким митним органом визначено митну вартість за резервним методом та зобов`язано декларанта подати нову митну декларацію за ціною товару, яка зазначена в Рішенні про коригування митної вартості.

Підставою для коригування митної вартості товару в зазначеному рішенні митний орган зазначає, що відповідно до ч.3 cт.53 МКУ документи, які підтверджують митну вартість документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містіть розбіжності, а саме:

- згідно п.3.2 контракту від 06.12.2018 № TGBZ-061218 поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

- в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367, від 31.08.2022 №369, від 23.12.2022 №389, від 30.12.2022 №391 та від 18.01.2023 №396 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218, загальна сума оплати становить 3300000 дол. США. При цьому, у гр. 42 митної декларації зазначена фактурна вартість 14250,11 дол. США. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19/01-23 заявлено, що за період з 01.03.2022 по 18.01.2023 за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 сума оплати склала 7788705,55 дол. США. У зв`язку з вищевикладеним неможливо перевірити факт оплати саме даної партії товару;

- відповідно до п.4.1 контракту від 06.12.2018 № TGBZ-061218 оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсу від 02.02.2023 № - оплата готівкою протягши 60 днів з дати транспортного документа. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19/01-23 заявлено, що із початку військових дій на території України за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 оплата здійснюється на умовах передплати або згідно Договору банківської гарантії з AT «УКРЕКСІМБАНК» по мірі необхідності. Змін до контракту від 06.12.2018 №TGBZ- 061218 щодо нових умов оплати не надано. У зв`язку з чим неможливо перевірити порядок оплати за партію товару;

- згідно п.1.1 Договору від 18.04.2022 № 1/18/04 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом передбачена наявність заявок замовника, які до митного оформлення не надано. Пояснень з даного приводу не надходило;

- експертний висновок Миколаївської торгово-промислової палати від 13.01.2023 №120-0014 щодо визначення діапазону ринкових цін на ввезений в Україну товар з Болгарії, у графі «Аналіз ринку продажу» зазначено лише посилання на Інтернет ресурси, що не може бути взяте до уваги митним органом, оскільки відповідно до п.56 ПКМУ від 10.09.2003 N1440 «Про затвердження Національного стандарту N1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень. Також у даному висновку експертом проведений аналіз та експертиза інвойсів, які не стосуються даної поставки;

- документ від 10.01.2023 б/н, заявлений як прайс, не може вважатися прайсом, так як містить відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника;

- листом TRAKYA GLASS BULGARIA EAD від 02.02.2023 повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документів з виправленими відомостями не надано;

- в гр.44 митної декларації за кодом «d 3011» заявлено виписку з бухгалтерської документації від 13.01.2023 № ПН-0000047, яку до оформлення не надано.

09.03.2023 року позивачем подано до митного оформлення митну декларацію 23UA67U7 із аналогічним пакетом.

09.03.2023 року Чернівецькою митницею Держмитслужби України, за результатами розгляду митної декларації, прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2023/000074/2, згідно з яким митним органом визначено митну вартість за резервним методом та зобов`язано декларанта подати нову митну декларацію за ціною товару, яка зазначена в Рішенні про коригування митної вартості.

Підставою для коригування митної вартості товару в зазначеному рішенні митний орган зазначає, що відповідно до ч.3 cт.53 МКУ документи, які підтверджують митну вартість документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містіть розбіжності, а саме:

- в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367, від 31.08.2022 №369, від 23.12.2022 №389, від 30.12.2022 №391 та від 18.01.2023 №396 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218, загальна сума оплати становить 3300000 дол. США. При цьому, у гр. 42 митної декларації зазначена фактурна вартість 14250,11 дол. США. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19/01-23 заявлено, що за період з 01 березня по 18 січня 2023 за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 сума оплати склала 7 788 705,55 дол. США. У зв`язку з вищевикладеним неможливо перевірити факт оплати саме даної партії товару;

- відповідно до п.4.1 контракту від 06.12.2018 № TGBZ-061218 оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсу від 06.03.2023 № - оплата готівкою протягом 60 днів з дати транспортного документа. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19/01-23 заявлено, що із початку військових дій на території України за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 оплата здійснюється на умовах передплати або згідно Договору банківської гарантії з AT «УКРЕКСІМБАНК» по мірі необхідності. Змін до контракту від 06.12.2018 №TGBZ- 061218 щодо нових умов оплати не надано. У зв`язку з чим неможливо перевірити порядок оплати за партію товару;

- згідно п.1.1 Договору від 18.04.2022 № 1/18/04 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом передбачена наявність заявок замовника, які до митного оформлення не надано. Пояснень з даного приводу не надходило;

- експертний висновок Миколаївської торгово-промислової палата від 13.01.2023 №120-0014 щодо визначення діапазону ринкових цін на ввезений в Україну товар з Болгарії, у графі «Аналіз ринку продажу» зазначено лише посилання на інтернет ресурси, що не може бути взяте до уваги митним органом, оскільки відповідно до п.56 ПКМУ від 10.09.2003 N1440 «Про затвердження Національного стандарту N1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень. Також у даному висновку експертом проведений аналіз та експертиза інвойсів, які не стосуються даної поставки;

- документ від 10.01.2023 б/н, заявлений як прайс, не може вважатися прайсом, так як містить відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника;

- листом TRAKYA GLASS BULGARIA EAD від 07.03.2023 повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документів з виправленими відомостями не надано.

Не погодившись із діями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачами не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваних позивачем рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, відтак такі підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 статті 246 Митного кодексу України у редакції, на час виникнення спірних правовідносин (далі МК України) встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Положеннями частини 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

У частині 6 цієї правової норми зазначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 341 частини 1 статті 4 МК України митні органи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що Фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.

У частині 5 цієї правової норми надається визначення терміну ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Згідно частини 2 названої правової норми документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок фактура (інвойс), або рахунок проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частини 3 цієї правової норми у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У пункті 1 частини 4 статті 54 МК України встановлено обов`язок митного органу здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, згідно частини 3 статті 53 МК України, якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо піни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 06.12.2018 року між Тракія Глас Болгарія ЄAT / Trakya Glass Bulgaria EAD, як продавцем, та ПП «Захід», як покупцем, укладено контракт на продаж №TGBZ-061218.

Відповідно до умов контракту продавець зобов`язується відвантажити товари на умовах FOB Варна (Інкотермс-2010) або іншими базисами, зазначеними в інвойсах (пункту 1.1; 3.1) з оплатою із відстроченням платежу на протязі 120 днів після відвантаження товару у порту або мірі реалізації (пункт 4.1), із застосуванням банківської гарантії ПАТ «Укрексімбанк» на суму 700 000,00 (сімсот тисяч) дол. США, яка авізована ING Bank Bulgaria (розділ 10).

Пунктом 2.2 Контракту визначено, що у вартість товару включені вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на завантаження, вивантаження та обробку товарів.

Згідно пункту 3.2 Контракту поставка товару здійснюється партіями, сформованими на основі замовлень покупця, а згідно пункту 1.2 Контракту кількість кожної партії товару, що поставляється згідно цього контракту, повинна бути визначена у інвойсах правця в метрах квадратних.

Додатковими угодами від 12.12.2019 року, 27.11.2020 року, 25.11.2021 року, 18.04.2022 року сторони, зокрема: домовились про право покупцю здійснювати передоплату за товар; пролонгували Контракт до 31.12.2023 року; змінили вимоги щодо строку дії банківської гарантії (останній строк - до 31.12.2023 року); збільшили загальну вартість Контракту (до 35 000 000 дол. США); порядок використання «Зворотної тари»; вирішили застосовувати правовий режим ввезення у рамках торгівельної операції Додатку В.3 до Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 року («Стамбульська конвенція»).

Також судом, згідно матеріалів справи, встановлено, що ПП «Захід» здійснено оплати за Контрактом на загальну суму 3300000, 00 дол. США за платіжними дорученнями в іноземній валюті: №366 від 25.08.2022 року 550000,00 дол. США, №367 від 29.08.2022 року 750 000,00 дол. США, №369 від 31.08.2022 року 950000,00 дол. США, №389 від 23.12.2022 року 100000,00 дол. США, №391 від 30.12.2022 року 500000,00 дол. США, №396 від 18.01.2023 року 450000,00 дол. США).

Trakya Glass виставила 3 інвойси, кожен з яких на суму 14250,11 дол. США на поставку 2794, 14 кв.м дзеркала 3 мм. за ціною 5,10 дол. США за 1 м. кв., зокрема: 1) №117152 від 11.01.2023 року; 2) №117522 від 02.02.2023 року; 3) №118131 від 06.03.2023 року;

Крім того судом встановлено, що в інвойсах за 02 лютого та 06 березня 2023 рік постачальник припустився технічної помилки, а саме зазначив, що добуток 2.794,14 кв.м * 5.10 дол. США складає 14250,15 дол. США, хоча математично добуток дорівнює 14250,11. Разом із відповідними ЕМД позивач надав митниці листи про визнання технічної помилки.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначення позивачем у МД вартості товару, Дзеркала скляні, без рам, не оброблені оптично, без конструктивних особливостей у листах товщиною 3мм, розміром 3210x2250 мм, марки MIRROR: - 9 каркасів з деревини по 43 листа у кожному каркасі - всього 2794, 14 м2. Для будівельної галузі. Виробник TRAKYA GLASS BULGARIA EAD. Країна виробництва: BG. Торговельна марка SISECAM, саме згідно вартості, вказаної у зазначених вище інвойсах 14250, 11 долар США.

Стосовно ж посилань відповідача в оскаржуваних рішеннях про ненадання декларантом «замовлень» покупця згідно Контракту, то суд зазначає, що оскаржуване рішення не містить мотивування, яким чином ненадання такого документа як «замовлення покупця» обумовила висновок про відсутність документального підтвердження складової митної вартості за наявності інвойсів та експортної декларацій виробника товару.

Суд зазначає, що згідно карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом було надано інвойси, які містять кількість, асортимент, номенклатуру, умови поставки.

До того ж згідно вимог пункту 3 частини 2 статті 53 МК України, саме рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа є документами, які підтверджують митну вартість товарів.

Аналогічно суд вважає безпідставними сумніви митного органу щодо неналежного документування асортименту продукції.

При цьому, суд вважає за необхідним навести правову позицію Верховного Суду, яка викладена в його постанові 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17, згідно якої наголошено, що по - перше, прайс-лист не є основним документом відповідно до частини 2 статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, по - друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по - третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.

Також суд вважає необґрунтованими посилання в оскаржуваних рішеннях стовного того, що здійснені згідно платіжних доручень платежі не підтверджують оплату даної партії товару, оскільки у них зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 року №TGBZ-061218.

Суд наголошує, що згідно карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення позивачем до митного оформлення надавалися Додаткові угоди від 12.12.2019 року, 27.11.2020 року, 25.11.2021 року, 18.04.2022 року, згідно яких сторони, зокрема: домовились про право покупця здійснювати передоплату за товар.

Тобто умови Контракту та додаткових угод передбачають різні умови оплат товару: на умовах відстрочення платежу до 120 днів (п. 4.1.), на строк 180 днів на умовах банківської гарантії (розділ 10); по передоплаті (додаткова угода від 12.12.2019 року).

При цьому, суд звертає увагу митного органу на те, що взаємовідносини між TRAKYA GLASS BULGARIA EAD та ПП «Захід» мають тривалий характер, а тому суд не вбачає порушень «ділової мети» у взаєморозрахунках між ними не по окремих поставлених партіях товару, а сукупним методом за декілька поставлених партій.

Такі взаєморозрахунку не можуть беззаперечно свідчити про те, що заявлена митна вартість товару є помилковою. Натомість, на думку суду, сукупність всієї поданої декларантом документації дає всі підстави визначити вартість товару та перевірити правильність її визначення декларантом.

Крім того суд звертає увагу на те, що рішення від 13.01.2023 року містить недостовірну інформацію про реквізити митної декларації (.../000761 від 06.01.2023 року) та фактурну вартість (37954,83 дол. США), оскільки правильним номером декларації є 23UA35U1, а вартість - 14250,11 дол. США. Ймовірно такі відомості є запозиченням з іншого рішення про коригування митної вартості («технічна помилка»).

Щодо оплати слід зазначити, що декларант дійсно надав митному органу платіжні доручення в іноземній валюті, які підтверджують оплату за Контрактом на суми, які на порядок перевищують поставки за окремими інвойсами. Також ПП «Захід» долучив письмові пояснення, що протягом воєнного стану здійснює передоплату, і за з 01.03.2022 року по 18.01.2023 року оплатив постачальнику 7 788 705,55 дол. США, а на 18.01.2023 року переплата складає 141 788,88 дол. США.

Враховуючи дати інвойсів можна встановити, що імпортер дійсно здійснював оплату на умовах попередньої оплати до отримання інвойсів.

Очевидно, що грошових коштів було достатньо для «зарахування» оплати за інвойсами на суму 14250,11 дол. США, які передбачають відстрочення платежу на 30/60 днів.

При оцінці тверджень про те, що платіжні доручення із зазначенням «лише номеру контракту», а також відступ від порядку оплати за Контрактом не підтверджують оплату даної партії товару слід застосовувати правовий висновок ВС КАС про застосування ст. 53 МК, викладений в постанові від 22.08.2019 року у справі №810/27484/18, зокрема Верховний суд зазначив, що відсутність в платіжному документі вказівки на інвойс самостійно не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації платежу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару»;

«щодо невідповідності фактичного порядку оплати за товар приписам контракту ... , то суд резюмує, що цивільні (господарські) відносини реалізуються на засадах диспозитивності, у процесі реалізації належних їм прав договірні сторони можуть відступити від визначеного договором алгоритму їх реалізації за умови відсутності заперечень з боку іншої сторони. Для цілей митного законодавства важливою є об`єктивна підтверджуваність реалізації відповідних операцій...»;

«отже, сама по собі відсутність у банківських документах посипання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не в підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару; а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром».

Отже, обсяг та зміст документів, наданих декларантом свідчить про нічим необмежену можливість митного органу ідентифікувати платіж з товаром, пред`явленим до митного оформлення.

Також безпідставним є міркування рішень, що інвойси передбачають оплату «готівкою». Термін англійською мовою cash у словосполученні «cash against goods days from invoice date» не має значення «готівка». На підтвердження правильності перекладу «оплата» позивачем долучено ло матеріалів до нотаріальний переклад іншого інвойсу Тракія Глас на користь ПП «Захід» (№115133 від 04.10.2022 року), який містить аналогічні відомості.

Щодо неврахування митним органом, згідно оскаржуваних рішень, Висновку Миколаївської торгово-промислової палати від 13.01.2023 №120-0014 щодо визначення цінових характеристик ввезеного товару у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджували б цінову інформацію, яка лягла в основу висновку про вартість оцінюваного товару суд зазначає, що у розділі «Загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна» Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440, відсутній обов`язок оцінювача формувати додатки до висновку.

Слід зауважити, що експертний висновок взагалі не може містити документального підтвердження числових значень, оскільки митну вартість підтверджують документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, і експертний висновок у цьому переліку відсутній.

Крім того, експертний висновок про вартісні характеристики товару не повинен, в обов`язковому порядку, відповідати вимогам Постанови №1440 («Стандарт оцінки»), як вважає митний орган.

Стандарт оцінки затверджений на підставі частини 1 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». За змістом частини 6 вказаної статті стандарти є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Пункт 56 «Стандарту оцінки», на який посилається відповідач, визначає вимоги до змісту Звіту про оцінку майна. Разом із тим, декларант подав митному органу не Звіт про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності, а експертний висновок регіональної ТПП, який за своїм змістом є документом, зазначеним у пункті 8 частини 3 статті 53 МК України, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Натомість, частина 1 статті 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в України» передбачає, що торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість. Відповідно до частини 2 статті 11 цього Закону методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Декларант долучив до МД експертний висновок, згідно яким вартість дзеркала 3 мм 5, 10 дол. США за 1 кв.м відповідає ринковій ціні (діапазон від 2,5 до 9 дол. США за 1 кв.м).

Суд також зазначає, що у рішеннях від 06.02.2023 року та 09.03.2023 року зазначено, що «документ від 10.01.2023 б/н, заявлений як прайс, не може вважатися прайсом, так як містить відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника».

При цьому, суд звертає увагу на те, що прайс-лист не є документом, який підтверджує митну вартість, а подається на вимогу митного органу за наявності підстав, передбачених ч.2 ст.53 МК,

При вирішенні питання про протиправність коригування митної вартості з посиланням на «недоліки» прайс-листа слід застосовувати правові висновки ВС КАС про застосування ст.53 МК, зокрема: «жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару» (див. пункт 23 постанови ВС КАС від 23.10.2020 року у справі №810/690/17; «...прайс-лист не є основним документом на підтвердження митної вартості товару, в зв`язку з чим будь-які сумніви в правильності його складання не повинні впливати на висновок митного органу про необхідність коригування митної вартості товару» (постанова ВС КАС від 10.05.2023 року у справі №815/1780/17).

Також у рішеннях від 06.02.2023 року та 09.03.2023 року зазначено, що «листом TRAKYA GLASS BULGARIA EAD... повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документів з виправленими відомостями не надано».

Як встановлено судом вище, в двох інвойсах постачальник припустився технічної помилки, а саме зазначив, що добуток 2.794,14 кв.м * 5.10 дол. США складає 14250,15 дол. США, хоча математично добуток дорівнює 14250,11

Про відповідну невідповідність у розмірі 0,04 дол. США або 4 центи декларант довідався на митній території України, а тому разом із ЕМД надав митному органу відповідний лист. Очевидно, що оригінали інвойсу та експортної декларації неможливо «виправити», оскільки вони подаються митним органам до подання ЕМД та містять митні «штампи», що було достовірно відомо митному органу.

Розбіжність у фактурній вартості в 4 центи є технічною помилкою, та не впливає на заявлену митну вартість. Декларант надав письмові пояснення, які узгоджуються із всіма іншими документами, а тому відповідні обставини не є правомірною підставою коригування митної вартості з 0,69 дол. США за 1 кг. (14 250,11 дол. США/20511 кг.) до 1,12 дол. США за 1 кг., а тому відповідач діяв протиправно.

Як наголошено судом раніше, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, зокрема, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (пункт 8).

Однак, суд вважає, що підстав вважати митну вартість заниженою у відповідача не було, а тому і відсутня доцільність витребовувати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, підготовлені у відповідності до вимог Постанови КМУ від 10.09.2003 року №1440 (для підтвердження даних щодо виробника товару та ціни).

Зважаючи на це, суд дійшов висновку про необґрунтованість сумнівів у митниці щодо правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів під час їх митного оформлення, як умови, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та вчинення наступних дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товару.

Суд вважає, що відповідач на основі наданих позивачем документів міг встановити митну вартість та вбачає прямий зв`язок між наданими доказами та обставинами, що доказуються.

При цьому, відповідачем не було повідомлено декларанта та/або позивача, які саме числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, були відсутні.

Більше того, в оскаржуваних рішеннях відповідач не спростував числові значення складових митної вартості імпортованого товару, що вказує на його невідповідність вимогам частини 2 статті 55 МК України.

Згідно з частиною 7 статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Зазначення відповідачем у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішеннях про коригування митної вартості товарів про відсутність в поданих декларантом документах всіх відомостей про складові митної вартості транспортного засобу без зазначення конкретного документа, який слід подати для підтвердження митної вартості товару, суд не визнає як обґрунтовану підставу для прийняття оскаржуваних рішень.

Суд також вважає хибними доводи відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оспорюваних рішеннях на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного суду, висловленою у постанові від 14.06.2022 року у справі № 809/257/17 щодо схожих правовідносин.

Суд також наголошує, що здійснення коригування митної вартості товарів належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Так, як визначено оскаржуваних рішеннях за основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість товару, а саме: МД №UА408020/2023/847 від 07.01.2023 «Дзеркала скляні, без рам в листах - розміром 4 мм», рівень митної вартості 1,12 $/кг.

Аналіз показників, взятих за основу для визначення митної вартості митним органам, свідчить про те, що митним органом дійсно використано відомості щодо аналогічних категорій товарів, однак безпосереднє найменування та характеристика товару різняться. Вказане ставить під сумнів обґрунтованість проведених митним органом розрахунків.

Суд наголошує, що різниця між митною вартістю товару, задекларованого позивачем, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались ним же чи іншими особами у попередніх періодах, не може свідчити про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.02.2019 року у справі № 805/2713/16-а та підтриманою у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 року у справі № 280/1824/19.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Згідно частини 2 статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Так, встановивши, що подані документи містять розбіжності, контролюючий орган повинен вказати, які саме з поданих декларантом документів та які саме показники цих документів містять розбіжності.

За викладених вище обставин, суд погоджується з доводами позивача, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Суд вважає, що у поданих до митного оформлення товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

При цьому, митним органом як суб`єктом владних повноважень, не надано суду обґрунтованих доводів й, відповідно, не доведено наявності правових підстав для обґрунтованого сумніву у достовірності поданих декларантом відомостей на підтвердження правильності визначення ним митної вартості товару за ціною договору.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд погоджується з твердженням представника позивача, що позивачем разом з митними деклараціями до митного органу було надано усіх належних документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, та, відповідно, про безпідставність висновку відповідача про те, що надані позивачем документи містять розбіжності і не підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару.

Відтак, з огляду на викладене, а також зважаючи на безпідставність доводів митного органу, викладених у оскаржуваному рішенні, суд вважає, що у працівників митного органу були наявні всі правові підстави для застосування першого методу визначення митної вартості товару за ціною угоди. Однак, митний орган безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів та визначив митну вартість товару за резервним методом.

Вказане свідчить про безпідставність та необгрутованість оскаржуваного у цій справі рішень Чернівецької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарі.

Вирішуючи спір, суд також звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару зазначено про проведення з декларантом консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів, однак не вказано обґрунтованих причин неможливості застосування другого п`ятого методів визначення вартості товару.

Суд вважає, що коригування митної вартості є способом мінімізації шкоди державі від невірного декларування товарів, що ввозяться на територію України, однак таке корегування, як і будь-яке інше рішення суб`єкта владних повноважень, має відповідати критеріям законності, які наведені у частині 2 статті 2 КАС України, чого відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не дотримано.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень Чернівецької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів.

Зважаючи на протиправність прийнятних рішень про коригування митної вартості товарів наявні підстави для скасування і карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, як рішення похідного характеру.

Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 16 КАС України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 зазначив, що адвокат не зобов`язаний надавати детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), у випадку, якщо розмір гонорару, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Окрім того, Верховний Суд в своїй постанові звертає увагу на зміст ст.134 КАС України, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у праві № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження понесення судових витрат, представник позивача суду надав:

- договір на правничу допомогу;

- рахунок на оплату;

- платіжну інструкцію про сплату позивачем наданих послуг у розмірі;

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 23.04.2019 року у справі № 826/9047/16.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 02.09.2020 року у справі № 826/4959/16 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Таким чином, переглядаючи висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи співмірність витрат позивача на правову допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Окрім того, стягненню на користь позивача підлягають понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Вказані витрати підтверджені матеріалами справи та є співмірними зі складністю справи.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Чернівецької митниці залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року - без змін.

Стягнути на користь приватного підприємства "Захід" за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці Державної митної служби України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.