Справа № 552/880/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 р. Справа № 552/880/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, повний текст складено 14.02.24 по справі № 552/880/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області третя особа Державна казначейська служба України

про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач), у якому просив суд:

- за протиправне, рецидивне, тривале у часі невиконання грошового зобов`язання (заборгованості по пенсії), що виникло за остаточним рішенням національного суду від 23.04.2019 у справі № 440/828/19, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за період з 01.10.2019 по 31.01.2021 на користь пенсіонера за вислугою років та учасника бойових дій ОСОБА_1 76162,01 грн, що складається з інфляційних збитків у розмірі 27493,01 грн, 3% відсотків річних за період з 01.11.2019 по 28.02.2021 у розмірі 15669 грн та моральної шкоди у розмірі 33 (тридцять три) тисячі гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про тривале протиправне невиконання відповідачем рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 по справі № 440/828/19 в частині нездійснення виплати на користь позивача перерахованої пенсії за період з 06.09.2017 по 04.06.2019, що є підставою для притягнення відповідача до відповідальності та стягнення на користь позивача інфляційних збитків, через знецінення грошових коштів, а також моральної шкоди, оскільки систематичними протиправними діями відповідача порушено нормальний соціально-побутовий ритм життя. Зауважив, що через невиконання відповідачем рішення суду, позивач позбавлений можливості придбати у повному обсязі ліки та пройти необхідне стаціонарне лікування, не може в повній мірі забезпечувати своїх доньок та онучок, при цьому сума боргу значно знецінилась від інфляції, що призводить до нервового перенапруження, яке значно відображається на стані здоров`я позивача.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.04.2021 по справі № 552/880/21 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2021 по справі № 552/880/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення інфляційних збитків, матеріальної та моральної шкоди, які пов`язані із невиконанням грошового зобов`язання задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інфляційні збитки за період з 01 жовтня 2019 року по 31 січня 2021 року у розмірі 27493 грн. 01 коп., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 листопада 2019 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 15669 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн, а всього 48162 грн. 01 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача залишилося невиконаним судове рішення, яке набрало законної сили, тому на користь позивача з ГУ ПФУ в Полтавській області підлягають стягненню інфляційні втрати, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також моральна шкода у визначеному судом розмірі.

Не погодившись з даним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області оскаржило його до Полтавського апеляційного суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.10.2021 по справі № 552/880/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтава від 31 травня 2021 року скасовано.

Провадження у справі № 552/880/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення інфляційних збитків, матеріальної та моральної шкоди, які пов`язані із невиконанням грошового зобов`язання закрито.

Роз`яснено позивачу, що в разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за його заявою вправі постановити в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Скасовуючи рішення та закриваючи провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив з того, що спір про нарахування, сплату та перерахунок соціальних виплат підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а відтак позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України з одночасним відшкодуванням моральної шкоди підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20), не врахував, висновок суду про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства є помилковим.

На зазначену ухвалу у жовтні 2021 року позивачем подано касаційну скаргу

до Верховного Суду, в якій він, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд касаційної інстанції скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.11.2021 по справі № 552/880/21 заяву ОСОБА_1 про передачу справи за встановленою юрисдикцією задоволено.

Передано справу № 552/880/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення інфляційних збитків, матеріальної та моральної шкоди, які пов`язані із невиконанням грошового зобов`язання до Полтавського окружного адміністративного суду (36039, м. Полтава, вулиця Пушкарівська, 9/26), як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 по справі №552/880/21 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 552/880/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення коштів та моральної шкоди.

Ухвалою Верховного Суду від 29.11.2021 відкрито касаційне провадження у справі №552/880/21.

Витребувано з Полтавського окружного адміністративного суду цивільну справу №552/880/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення інфляційних збитків, матеріальної та моральної шкоди, які пов`язані з невиконанням грошового зобов`язання.

Постановою Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 552/880/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні касаційної скарги Верховний Суд виходив з обґрунтованості висновку суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір за вимогами ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України, а також відшкодування моральної шкоди виник внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення в адміністративній справі, яким зобов`язано орган Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугою років, яке було ухвалено адміністративним судом, а відтак вимоги позивача підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 по справі № 552/880/21 закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення коштів та моральної шкоди в частині позовних вимог щодо стягнення із Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 33000 грн моральної шкоди.

Роз`яснено позивачеві, що повторне звернення до суду з цією самою позовною заявою в цій частині не допускається.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що в адміністративному судочинстві вимоги про стягнення моральної шкоди можуть розглядатися виключно, як похідна вимога від позовних вимог про визнання протиправними дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 по справі № 552/880/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про стягнення коштів та моральної шкоди відмовлено повністю.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою та рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 по справі № 552/880/21 позивач звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду з апеляційними скаргами.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2023 по справі № 552/880/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року по справі № 552/880/21 - без змін.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2023 № 552/880/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року по справі № 552/880/21 - без змін.

Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційними скаргами.

Постановою Верховного Суду від 12.12.2023 по справі № 552/880/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року, яка залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2023, задоволено.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року скасовано.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа Державна казначейська служба України, про стягнення коштів та моральної шкоди направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи судові рішення Верховний Суд виходив з помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки спір за вимогами ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних на підставі статті 625 ЦК України, а також стягнення моральної шкоди виник внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення у адміністративній справі, яким зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у розмірі 90% від загальної суми складових місячного заробітку (окладу, класного чину, вислуги років, інших виплат, які передбачені чинним законодавством) з 06 вересня 2017 року на підставі довідки Прокуратури Полтавської області від 04 грудня 2018 року № 18-607/вих.18 без обмеження її максимального розміру, яке було ухвалено адміністративним судом, тому вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12.09.2023 по справі № 552/880/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі №552/880/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, про стягнення інфляційних втрат, 3% річних на підставі статті 625 ЦК України повернуто скаржнику.

Ухвалою Верховного Суду від 21.02.2024 по справі № 552/880/21 визнано неповажними причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі № 552/880/21.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 по справі № 552/880/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 по справі № 552/880/21 про відмову у задоволенні позову про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області моральної шкоди із питань, які безпосередньо пов`язані та випливають із протиправного, несвоєчасного перерахунку пенсії, повноти та сплати заборгованості по пенсії, надбавки до неї, як учаснику бойових дій, тривалого невиконання грошового зобов`язання, яке саме і виникло за рішенням національного суду про закриття провадження у справі про стягнення коштів та моральної шкоди.

Одночасно постановити нове рішення, яким стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 33000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що не зважаючи на визнання відповідачем боргу за період з 06.09.2017 по 14.06.2019 у розмірі 393070,93 грн, останнім протиправно не виконується рішення суду та не виплачується грошове зобов`язання, що є грубим порушенням вимог ст. 129-1 Конституції України , ст.ст. 14, 255, 370 КАС України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також вимог пункту 1 ст. 6 Міжнародної Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Наполягав, що невиплачена пенсія та надбавка до неї, як учаснику бойових дій, була нарахована на виконання рішення суду, отже зазначені кошти вже були власністю позивача, проте до 07.04.2021 протиправно знаходились у відповідача, у зв`язку з чим знецінились через інфляцію, а рішення суду, стан здоров`я позивача та його право на володіння даними коштами відповідачем протиправно проігноровані.

Факт заподіяння позивачу моральної шкоди адекватно та співрозмірно було оцінено у сумі 33000 грн, що приблизно дорівнювало 1 тисячі Євро, яку на практиці застосовано ЄСПЛ за прострочення виконання рішень суду на строк більше ніж один рік, та детально описано у позовній заяві, однак не прийнято судом першої інстанції до уваги.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 року у справі №552/880/21 залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 у справі № 440/828/19, яке набрало законної сили 05.06.2019, відповідачем у квітні 2021 року перерахована на банківський рахунок позивача заборгованість за період з 06.09.2017 по 04.06.2019 в сумі 393070,93 грн, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди, які у свою чергу не підтверджені належними доказами заподіяння ОСОБА_1 сильних душевних страждань, завдання шкоди його здоров`ю, чи завдання йому інших втрат немайнового характеру, з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань, матеріальних витрат, понесених позивачем. При цьому, ОСОБА_1 не зазначив в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, коли визначав саме розмір моральної шкоди.

Крім того, вважає, що питання про стягнення моральної шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності протиправними.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, що відповідачем не заперечується.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 та встановлено нові розміри посадових окладів працівникам органів прокуратури.

У зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії за вислугою років на підставі довідки Прокуратури Полтавської області від 04.12.2018 № 18-607/вих.18 про заробітну плату.

Рішенням Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 25 від 29 січня 2019 року позивачу відмовлено у проведенні перерахунку його пенсії.

Позивач не погодився з таким рішенням, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 440/828/19, яке набрало законної сили 05.06.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, Полтавська область, 36040, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 29 січня 2019 року № 25 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, Полтавська область, 36040, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90% від загальної суми складових місячного заробітку (окладу, класного чину, вислуги років, інших виплат, які передбачені чинним законодавством) з 06 вересня 2017 року на підставі довідки Прокуратури Полтавської області від 04 грудня 2018 року № 18-607/вих.18 без обмеження її максимального розміру.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, що підтверджено долученими до матеріалів справи копіями розпорядження №130303 від 29.07.2019 та рішення № 03 від 16.07.2020 про перерахунок пенсії.

Сума заборгованості за період з 06.09.2017 по 04.06.2019 у розмірі 393070,93 грн зафіксована у виплатних документах та виплачена позивачу на його рахунок за окремою бюджетною програмою з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 у квітні 2021 року, що підтверджено відповідачем та не заперечувалось позивачем.

Вважаючи свої права порушеними в частині прострочення відповідної виплати перерахованої суми пенсії та вважаючи, що наявні підстави для стягнення моральної шкоди, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.11.2019 по справі №750/6330/17, дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних доказів заподіяння йому моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову у даній справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений статтею 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.

Колегією суддів встановлено, що позивачем до матеріалів позовної заяви долучено довідку Комунального закладу «Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни» Полтавської обласної ради від 03.07.2015 № 543, відповідно до якої ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Полтавського обласного клінічного госпіталю для ветеранів війни Полтавської обласної ради з 15.06.2015 по 03.07.2015 та за станом здоров`я позивачу протипоказані нервові та фізичні навантаження, у зв`язку з чим він потребує постійного диспансерного обліку та періодичного стаціонарного лікування.

Однак, колегія суддів не може прийняти вказану довідку, як належний доказ, що підтверджує заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки остання видана за чотири роки до ухвалення рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 у справі № 440/828/19 та не встановлює зв`язок між погіршенням морального або фізичного стану позивача та невиконанням рішення суду відповідачем.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач зазначає, що серед мешканців м. Полтави та знайомих колег-юристів склалось враження, що він не може в законному порядку притягти до відповідальності порушників чинного законодавства, захистити свої законні права та інтереси, разом з цим, такі доводи спростовуються наявним рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 у справі № 440/828/19, яким захищено його право на отримання пенсії в належному розмірі, при цьому виплата заборгованості за період з 06.09.2017 по 04.06.2019 в сумі 393070,93 грн була перерахована на банківський рахунок позивача у квітні 2021 року, тобто через 2 місяці після звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних витрат та моральної шкоди.

Посилання позивача на відсутність можливості придбати в повному обсязі ліки та пройти необхідне стаціонарне лікування, а також відсутність коштів для надання належної матеріальної підтримки рідним повнолітнім донькам та малолітній онукам, не підтверджені жодними доказами. Крім того, до моменту виконання рішення суду по справі № 440/828/19, позивач продовжував отримувати пенсію у розмірі, який було встановлено йому попередньо, відтак рівень його життя не став гіршим ніж був, отже, вищезазначені твердження слід вважати недоведеними.

Саме по собі переконання позивача про заподіяння йому шкоди не є підставою для стягнення з державного бюджету на його користь 33000,00 грн моральної шкоди, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодних доказів погіршення стану його здоров`я (медичних довідок, висновків тощо), а також доказів настання у позивача інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових: підтвердження факту заподіяної шкоди правам заявника саме внаслідок протиправного діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача мали наслідком стягнення з відповідача моральної шкоди.

Положеннями ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) заподіювача та вини останнього в її заподіянні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь 33000,00 грн моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.07.2019 по справі № 823/628/17 та від 07.02.2023 по справі № 823/2108/18, та в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 по справі № 552/880/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова О.М. Мінаєва