Справа № 712/2256/24
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/2256/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Гліба Вадимовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року, суддя Пироженко С.А., у справі за адміністративним позовом Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до ОСОБА_1 про затримання громадянина Туркменістану з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України,-

У С Т А Н О В И В:

Соснівський відділ у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про затримання громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України, посилаючись на те, що 21.02.2024 року о 12:00 годині працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 спільно з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 був виявлений громадянин Туркменистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який документувався паспортом громадянина НОМЕР_1 виданий 08.07.2010 року з терміном дії до 07.07.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач порушив строки перебування в Україні, ухиляється від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та виїзду за межі України, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення за межі України, перешкоджатиме проведенню процедури видворення та існує ризик його втечі.

Крім того, строк дії паспорта відповідача НОМЕР_2 закінчився 07.07.2020, тому наразі в нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Затримано громадянина Туркменистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України строком на 3 місяці.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлов Гліб Вадимович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Гліба Вадимовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до ОСОБА_1 про затримання громадянина Туркменістану з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 квітня 2024 року об 11 годині 00 хвилин.

03 квітня 2024 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду в системі «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Гліба Вадимовича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні представника відповідача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та забезпечення Державною установою Миколаївським пунктом тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю відповідача - громадянина Туркменістану ОСОБА_1 .

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Гліба Вадимовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Судове засідання за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Гліба Вадимовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до ОСОБА_1 про затримання громадянина Туркменістану з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України призначене на 09 квітня 2024 року об 11 годині 00 хвилин вирішено провести в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку відповідно до Положення про ЄСІТС.

Забезпечено проведення відеоконференції за участю громадянина Туркменістану ОСОБА_1 пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ( АДРЕСА_1 ).

Окрім того, 04 квітня 2024 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду в системі «Електронний суд» від представника Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами Шостого апеляційного адміністративного суду в приміщенні Черкаського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року задоволено клопотання Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Забезпечено проведення відеоконференції за участю Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Черкаському окружному адміністративному суду (бульвар Шевченка, буд. 117, м. Черкаси, 18002, E-mail: ).

08 квітня 2024 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду в системі «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 - адвоката Конарєвої Ганни Олегівни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Конарєвої Ганни Олегівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Судове засідання за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Гліба Вадимовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом Соснівського відділу у місті Черкаси Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до ОСОБА_1 про затримання громадянина Туркменістану з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України призначене на 30 квітня 2024 року о 12 годині 00 хвилин вирішено провести в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку відповідно до Положення про ЄСІТС.

У судовому засіданні 30 квітня 2024 року Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалив забезпечити представнику позивача явку перекладача для громадянина Туркменістану ОСОБА_1 та призначити наступне судове засідання відповідача в режимі відеоконференції на 10:00 годин 11 червня 2024 року.

11 червня 2024 року відповідач у судове засідання в режимі відеоконференції не з`явився.

Разом з тим, 10 червня 2024 року від Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби надійшли докази, що громадянин Туркменістану ОСОБА_1 визворений за межі території України, що підтверджується актами приймання-передачі іноземця або особи без громадянства від 07.06.2024 року та витягом Державної міграційної служби про перетин кордону від 10.06.2024 року.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності відповідача та його перекладача.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що за обліками інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон « Аркан » Державної прикордонної служби України відповідач останній раз прибув на територію України 18.11.2019 по паспорту НОМЕР_2 , виданому 08.07.2010, дійсному до 07.07.2020.

15.07.2022 головним спеціалістом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відповідача виявлено в м. Одеса та встановлено, що він перебуває на території України з порушенням вимог міграційного законодавства.

За час свого перебування на території України відповідач із відповідною заявою про продовження строку перебування до ДМС України не звертався, клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на постійне проживання в Україні не порушував.

15.07.2022 ТУ ДМС в Одеській області відповідача, за порушення правил перебування в Україні, а саме за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, притягнуто до адміністративної відповідальності згідно із частиною 1 статті 203 КУпАП (протокол від 15.07.2022 серії МОД № 008539) та, відповідно до винесеної постанови, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Зазначений штраф відповідачем сплачений, згідно із квитанцією № 0.0..1, про що у постанові про накладення адміністративного стягнення від 15.07.2022 серії МОД № 008539 зроблена відповідна відмітка. Постанова відповідачем не оскаржувалася.

ГУ ДМС в Одеській області, вважаючи перебування відповідача на території України таким, що суперечить вимогам законодавства України про правовий статус іноземців, на підставі статті 26 Закону № З 773-VI прийняв рішення від 15.07.2022 № 489 про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни, із яким відповідач ознайомлений того ж дня. Зазначеним рішенням відповідача зобов`язано залишити територію України до 13.08.2022. Рішення відповідачем не оскаржувалося.

Відповідач у встановлений строк територію України не залишив та продовжує перебувати на території України незаконно.

23.08.2022 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від № 280 про заборону в`їзду в Україну відповідачу терміном на три роки, з 23.08.2022 до 23.08.2025, у зв`язку із чим до ДПС України надано відповідне доручення.

Рішення від 23.08.2022 № 280 оскаржено відповідачем до суду.

Проте, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 по справі № 340/673/23 у задоволенні позову про скасування рішення від 23.08.2022 № 280 відмовлено.

09.08.2023, під час обстеження місць можливого перебування іноземців відповідача виявлено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до витягу із системи «Аркан» від 09.08.2023 відповідач територію України у термін, визначений рішенням від 15.07.2022 № 489, не залишив та продовжує незаконно перебувати на території України, що свідчить про його ухилення від виконання рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Подільським відділом у місті Кропивницькому УДМС у Кіровоградській області прийнято рішення від 10.08.2023 № 2 про примусове видворення відповідача за межі України.

Також 21.02.2024 року о 12:00 годині працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 спільно з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 був виявлений громадянин Туркменистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який документувався паспортом громадянина Туркменістану № НОМЕР_2 виданий 08.07.2010 року з терміном дії до 07.07.2020 року.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки перебування в Україні, ухиляється від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та виїзду за межі України, є обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення за межі України, перешкоджатиме проведенню процедури видворення та існує ризик його втечі.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовм про затримання громадянина Туркменистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України строком на 6 місяців.

Надаючи правову оцінку оставин даної справи, колегія суддів зазначає насиупне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773- VI визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон).

Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до п. 7 частини першої статті 1 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Стаття 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 № 844 передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Пунктом 4 Порядку № 844 встановлено, що під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи Державної міграційної служби України шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180- денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

У разі виявлення перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування на території України посадова особа ДМС України діє відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення ДМС України, затвердженої наказом МВС України від 28.08.2013 № 825.

Як убачається із матеріалів справи, 15.07.2022 головним спеціалістом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відповідача виявлено в м. Одеса та встановлено, що він перебуває на території України з порушенням вимог міграційного законодавства.

При цьому, за час свого перебування на території України відповідач із відповідною заявою про продовження строку перебування до ДМС України не звертався, клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на постійне проживання в Україні не порушував.

Так, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 1 Закону № 3773-УІ, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та зчіпляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону № 3773-УІ передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

15.07.2022 ТУ ДМС в Одеській області відповідача, за порушення правил перебування в Україні, а саме за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, притягнуто до адміністративної відповідальності згідно із частиною 1 статті 203 КУпАП (протокол від 15.07.2022 серії МОД № 008539) та, відповідно до винесеної постанови, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Зазначений штраф відповідачем сплачений, згідно із квитанцією № 0.0..1, про що у постанові про накладення адміністративного стягнення від 15.07.2022 серії МОД № 008539 зроблена відповідна відмітка. Постанова відповідачем не оскаржувалася.

Приписи ч. 1 ст. 26 Закону визначають, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

В силу положень ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

ГУ ДМС в Одеській області, вважаючи перебування відповідача на території України таким, що суперечить вимогам законодавства України про правовий статус іноземців, на підставі статті 26 Закону № 3773-VІ прийняв рішення від 15.07.2022 № 489 про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни, із яким відповідач ознайомлений того ж дня.

Зазначеним рішенням відповідача зобов`язано залишити територію України до 13.08.2022.

Разом з тим, позивачем зазначено, що вказане рішення відповідачем не оскаржувалося, та відповідач у встановлений строк територію України не залишив та продовжує перебувати на території України незаконно.

Окрім того, представником відповідача не надано підтверджуючих доказів щодо оскарження зазначеного рішення ГУДМС в Одеській області від 15.07.2022 року № 389 ГУ ДМС в Одеській області від 15.07.2022 року № 389.

Так, згідно з абзацом 2 частини 1 статті 13 Закону № 3773-VІ, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.

Оскільки відповідач не виконав рішення від 15.07.2022 № 489, ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 23.08.2022 № 280 про заборону в`їзду в Україну відповідачу терміном на три роки, з 23.08.2022 до 23.08.2025, у зв`язку із чим до ДПС України надано відповідне доручення.

Рішення від 23.08.2022 № 280 оскаржено відповідачем до суду. Проте, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 по справі № 340/673/23 у задоволенні позову про скасування рішення від 23.08.2022 № 280 відмовлено.

09.08.2023, під час обстеження місць можливого перебування іноземців відповідача виявлено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно з витягом із системи «Аркан» від 09.08.2023 відповідач територію України у термін, визначений рішенням від 15.07.2022 № 489, не залишив та продовжує незаконно перебувати на території України, що свідчить про його ухилення від виконання рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни.

У відповідно до абзаців 1 та 3 частини 1 статті 30 Закону № 3773-УІ, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

На підставі вищезазначених норм Подільським відділом у місті Кропивницькому УДМС у Кіровоградській області прийнято рішення від 10.08.2023 № 2 про примусове видворення відповідача за межі України.

Разом з тим, згідно із частинами 3 та 4 статті 30 Закону № 3773-УІ, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Таким чином, примусове видворення з України іноземця на підставі винесеного рішення адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Згідно з ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У відповідності до частин одинадцятої та дванадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Тобто, такий захід, як затримання може бути застосований до іноземця або особи без громадянства судом строком на шість місяців, однак, за наявності умов, що визначені у наведеній статті КАС України, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з частиною тринадцятою статті 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземця та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають обставини щодо неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства та неможливість забезпечення примусового видворення.

У той же час, наявність хоча б однієї з вказаних умов надає підстави для прийняття судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №743/383/18.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи та встановлено судом ОСОБА_1 порушив строки перебування в Україні, ухиляється від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та виїзду за межі України.

Окрім того, строк дії паспорта відповідача НОМЕР_2 закінчився 07.07.2020.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач мав достатньо часу для своєї легалізації на території України ще до введення воєнного стану, однак жодних дій у вказаному напрямку не вчиняв.

Також відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту та дій щодо отримання такого статусу не вчиняв.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення на строк, необхідний для завершення процедури видворення за межі України.

При цьому, колегією суддів враховуються правові висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 09.12.1980 у справі «X проти Швейцарії», в якому суд зазначив, що затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції може бути виправдане у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запитами від компетентних органів, навіть якщо офіційне прохання або наказ про екстрадицію не видано, оскільки такі запити можуть вважатися «заходами» в розумінні цього положення.

Відповідно до п «ї» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17.04.2014 «Справа «Анатолій Руденко проти України» (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява № 26629/95, гі. 78, ЄСПЛ 2000-ІП, та «Станєв проти Болгарії», заява № 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Колегія суддів наголошує на тому, що п. 1 ст. 5 Конвенції, має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Разом з тим, як зазначено судом першої інстанції, позивачем не доведено наявність обставин для затримання відповідача на строк шість місяців, який є досить значним та вважає достатнім строк затримання останнього з метою забезпечення примусового видворення за межі території України три місяці.

Водночас, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а відповідач в апеляційній скарзі також не наводить доводів та міркувань в частині незаконності рішення щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, а тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої щодо задоволення позовних вимог про затримання громадянина Туркменістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України строком на 3 місяці інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Щодо клопотання представника позивача - адвоката Михайлова Гліба Вадимовича про заміну ОСОБА_1 такого заходу як тримання в пункті тимчасового перебування іноземців на внесення застави, то колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно із частинами 1 - 4 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Не можуть застосовуватися заходи, передбачені пунктами 3 і 4 частини першої цієї статті, до іноземців та осіб без громадянства, до яких раніше застосовувалися такі заходи, а також стосовно яких є достатні дані про їх причетність до готування та/або вчинення терористичної діяльності.

Суд під час застосування заходів, передбачених пунктами 3 і 4 частини першої цієї статті, письмово роз`яснює іноземцю або особі без громадянства покладені на нього (неї) обов`язки:

1) прибувати до визначеної службової особи з установленою судом періодичністю;

2) не відлучатися з населеного пункту, в якому іноземець або особа без громадянства тимчасово перебуває, без дозволу визначеної службової особи;

3) невідкладно повідомляти визначену службову особу про зміну свого місця проживання.

Згідно частин 6-10 статті 289 КАС України внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності чи така, що фінансується з державного чи місцевого бюджету, чи у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, чи яка належить суб`єкту господарювання, що перебуває у державній або комунальній власності.

Розмір застави визначається судом з урахуванням майнового та сімейного стану іноземця або особи без громадянства у межах від п`ятдесяти до ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вноситься на спеціальний рахунок, визначений частиною шостою цієї статті, протягом п`яти робочих днів з дня ухвалення судом рішення про внесення застави. До цього моменту за рішенням суду особа утримується у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу Служби безпеки України, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та звільняється з нього у день надання позивачу підтвердних документів про внесення застави.

У разі невнесення застави у встановлений строк адміністративний суд за клопотанням відповідного органу (підрозділу) ухвалює без участі іноземця або особи без громадянства рішення про його (її) затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. На час ухвалення такого рішення особа продовжує утримуватися у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу Служби безпеки України, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У разі невиконання іноземцем або особою без громадянства обов`язків, покладених судом відповідно до частини четвертої цієї статті, чи вчинення ним (нею) порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства:

1) внесена застава за клопотанням відповідного органу (підрозділу) або за ініціативою суду звертається судом у дохід держави;

2) уповноважений орган (підрозділ) може звернутися до адміністративного суду з позовною заявою про затримання такої особи з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

За невиконання зобов`язань, покладених судом відповідно до частини четвертої цієї статті, поручитель несе відповідальність, визначену законом.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що як встановлено вище судом, 15.07.2022 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 489 про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни.

23.08.2022 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від № 280 про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 терміном на три роки, з 23.08.2022 до 23.08.2025.

Окрім того, Подільським відділом у місті Кропивницькому УДМС у Кіровоградській області прийнято рішення від 10.08.2023 № 2 про примусове видворення ОСОБА_1 за межі України.

При цьому, відповідач територію України у термін, визначений вищезазначеними рішеннями не залишив та продовжує незаконно перебувати на території України, що свідчить про його ухилення від виконання рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Окрім того, відповідач мав достатньо часу для своєї легалізації на території України, проте не вчиняв жодних дій щодо цього.

Таким чином, враховуючи, що відповідач систематично не виконував рішення міграційного органу, перебуває на території України всупереч нормам чинного законодавства та для завершення процедури видворення за межі України наявні саме підстави для затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення, тоді як внесення застави не є ефективним заходом у даній справі.

Що стосується доказу, а саме: Звіту про встановлення батьківства ДНК, який представник відповідача долучив до матеріалів справи, то колегія суддів вважає, що даний доказ не є належним.

До матеріалів справи не було долучено свідоцтво про народження дитини, яку б відповідач офіційно визнав та через відповідний орган встановив своє батьківство, а отже лабораторні дослідження ДНК не є доказом того, що ОСОБА_1 є батьком дитини, яка народилася у громадянки ОСОБА_7 .

Окрім того, відповідач не перебуває з даною особою у зареєстрованому шлюбі.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо: з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280- 289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 195, 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Гліба Вадимовича залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Постанову виготовлено: 11 червня 2024 року.