Справа № 640/2397/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року № 640/2397/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) із позовом до Київської обласної прокуратури (далі також відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність Київської обласної прокуратури, яка полягає у відмові внести зміни до наказу № 964к від 30 листопада 2020 року та вчинити запис у трудовій книжці позивача, зобов`язати Київську обласну прокуратуру вчинити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 з наступним формулюванням: «звільнити з 01.12.2020 ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Київської обласної прокуратури та з органів прокуратури у зв`язку з переходом на виборну посаду» та зобов`язати Київську обласну прокуратуру внести зміни до наказу № 964к від 30.11.2020 в частині звільнення його з вищевказаної посади та з органів прокуратури у зв`язку з переходом на виборну посаду.

Окружним адміністративним судом міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

На підставі вимог Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» дану справу передано для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 23 червня 2023 року прийнято справу до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказує на порушення відповідачем його прав та законних інтересів у сфері публічної служби у зв`язку зі звільненням його з посади прокурора та з органів прокуратури саме на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», а не на підставі пункту 5 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку з переходом на виборну посаду заступника Таращанського міського голови.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує на правомірності своєї поведінки у межах спірних правовідносин.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, з 12 червня 2012 року по 30 листопада 2020 року позивач проходив службу в органах прокуратури України на різних посадах.

Рішенням Таращанської міської ради Київської області за № 11-1-VIII від 24 листопада 2020 року ОСОБА_1 затверджено на посаді заступника Таращанського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

У зв`язку з цим, позивач подав керівнику Київської обласної прокуратури заяву про звільнення.

Згідно наказу керівника Київської обласної прокуратури від 30 листопада 2020 року № 964- к Позивача звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Київської обласної прокуратури та з органів прокуратури на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за власним бажанням.

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київської обласної прокуратури з листом в якому просив внести зміни до наказу про звільнення від 30.11.2020 № 964-к та вчинити запис у трудовій книжці про звільнення його з органів прокуратури не за власним бажанням, як це зазначено у вказаних документах, а у зв`язку із призначенням на виборну посаду.

У задоволенні такого прохання Київською обласною прокуратурою відмовлено, про що зазначено у листі від 12 січня 2021 року за № 19 вих-21.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Спеціальні норми права, пов`язані з проходженням публічної служби на посадах прокурорів, викладені у Законі України «Про прокуратуру» (далі також Закон), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Згідно з частиною 3 статті 16 Закону прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 51 Закону прокурор звільняється з посади у разі подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням.

Суд звертає увагу на те, що 25 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Київської обласної прокуратури із заявою, в якій просив звільнити його на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону саме за власним бажанням з 01 грудня 2020 року.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 807/211/17, від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 08 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.

Слід зазначити, що Закон та КЗпП України є актами однієї юридичної сили і при їх застосуванні використовується принцип, за якого перевага надається спеціальному закону.

Отже, норми Закону України «Про прокуратуру», які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України, і підлягають застосуванню у спірних правовідносинах щодо звільнення позивача із публічної служби.

Загальні умов звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді передбачені статтею 51 Закону України «Про прокуратуру», частиною 1 якої чітко передбачено перелік підстав для звільнення прокурора з посади, до якого не включено так підставу як «у зв`язку з переходом на виборну посаду».

Беручи до уваги наведене та враховуючи зміст поданої ОСОБА_1 заяви про звільнення від 25 листопада 2020 року, в якій позивач сам зазначив про бажане звільнення «за власним бажанням», безпідставним є твердження позивача про необхідність застосування при його звільненні з посади прокурора та органів прокуратури норм пункту 5 частини 1 статті 36 КЗпП України у зв`язку з переходом на виборну посаду.

Отже, оскаржуваний наказ керівника Київської обласної прокуратури видано на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про прокуратуру», з урахуванням поданої ОСОБА_1 заяви про звільнення від 25 листопада 2020 року, а тому відсутні підстави задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваної бездіяльності на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувана бездіяльність відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Київської обласної прокуратури (01601, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.