Справа № 380/11312/23
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 рокусправа № 380/11312/23
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 про відмову у задоволенні клопотання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами рядового ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити рядового ОСОБА_1 сапера інженерно-саперного взводу В/Ч НОМЕР_4 з військової служби на підставі п.п. «ґ» п.2 ч.4 ст.26 «Про військовий обов?язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 , яка перебуває в підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_1 . 12 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за хворим батьком, однак даний рапорт тривалий час не розглядався. 24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 повторно подав рапорт про звільнення його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за хворим батьком, однак капітан ОСОБА_2 повідомив, що необхідно до рапорту додати копії паспортів ОСОБА_1 і батька та рапорт написати власноручно. Повторно 25 жовтня 2022 року позивач подав рапорт, яким надалі просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за хворим батьком, однак по суті вказаного рапорту рішення не прийняте.

15 грудня 2022 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його з військової служби з метою здійснення постійного догляду за батьком, проте рапорт тривалий час також не розглядався.

Повідомляє, що у зв?язку із протиправною бездіяльністю командирів В/Ч НОМЕР_4 та В/Ч НОМЕР_1 щодо не розгляду його рапортів від 12.10.2022, від 24.10.2022 та від 25.10.2022, позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/3869/23. Лише після відкриття провадження у справі №380/3869/23 Військова частина НОМЕР_4 надіслала ОСОБА_1 відзив на позовну заяву вих. №628 від 04.04.2023, серед додатків під номером 8 до якого був долучений лист В/Ч НОМЕР_4 від 30.10.2022 №875, в якому зазначено, що за результатом розгляду його рапортів від 12.10.2022, 24.10.2022 та 25.10.2022 щодо звільнення з військової служби у запас у зв?язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, Військова частина НОМЕР_4 не уповноважена приймати рішення про звільнення військовослужбовців з військової служби, а лише готує і надає відповідне клопотання до військової частини НОМЕР_1 за наявності підстав, які наведені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-ХІІ. Однак, клопотання про звільнення з військової служби не погоджено Військовою частиною НОМЕР_1 та повернуто до військової частини НОМЕР_4 через відсутність документів, що підтверджують, що особа потребує саме догляду ОСОБА_1 .

Також у справі №380/3869/23 Військова частина НОМЕР_1 надіслала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 вих. №1215 від 10.04.2023, в якому зазначено «До військової частини НОМЕР_1 від Військової частини НОМЕР_4 надходило клопотання від 26.10.2022 №867 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас у зв?язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком. Зазначене клопотання було повернуте без погодження у зв?язку із відсутністю підстав для звільнення з військової служби. З метою інформування позивача про вирішення питання щодо його звільнення з військової служби та обґрунтування відмови в переведенні для проходження служби пункту постійної дислокації підготовлено лист Військової частини НОМЕР_4 від 30.10.2022 №875, однак надіслати даний лист позивачу відсутня можливість, оскільки у своїх рапортах позивач не зазначив адресу для надання відповіді, окрім цього він з 07.09.2022 по даний час відсутній на службі, що унеможливлює доведення цього листа до нього наручно під підпис.

На думку позивача, таке формулювання у відзиві та листі В/Ч НОМЕР_4 від 30.10.2022 свідчить про прийняте командиром В/Ч НОМЕР_1 рішення про відмову у задоволенні його рапорту та клопотання командира В/Ч НОМЕР_4 щодо звільнення його з військової служби у зв?язку із сімейними обставинами, зокрема, через необхідність здійснювати постійний сторонній догляд за хворим батьком. Таку відмову позивач вважає протиправною, адже переконаний, що надав всі документи, які повною мірою підтверджують наявність у нього підстав для звільнення з військової служби. Вказує, що зі змісту пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що як висновком МСЕК так і висновком ЛКК може підтверджуватись необхідність постійного догляду за хворим батьком військовослужбовця, при цьому, вказана стаття не містить такої умови як відсутність інших осіб які б могли такий догляд здійснювати.

Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 04.12.2023 позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків, а саме десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою від 09.01.2024 продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №380/11312/23, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2023, на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали. У встановлений строк позивач виконав ухвалу суду.

Ухвалою від 19.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

27.02.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погодився. Зазначає, що наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворим батьком, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком (заключенням) лікарсько-консультативної комісії від 03.10.2022 №89. У цьому висновку вказано про те, що ОСОБА_3 за станом здоров?я потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Водночас, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення №1317 встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також. ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров?я, пов?язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008 №189, який зареєстрований в МЮ України 02.06.2021 за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним, медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

З приводу наданого позивачем висновку (заключення) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, відповідач вважає, що такий висновок не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворим батьком, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Так, відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком). дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання на думку відповідача свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, яким була би підтверджена необхідність постійного догляду за його батьком, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідача щодо його не звільнення зі служби.

Ухвалою суду від 13.05.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 додаткові докази, яких на думку суду не вистарчало для об`єктивного розгляду даної справи.

27.05.2024 та 03.06.2024 на адресу суду від відповідача надійшли витребувані судом докази.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Відповідно до наказу Військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №6 від 27.02.2022 ОСОБА_1 був мобілізований та зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується копією військового квитка позивача.

Військова частина НОМЕР_4 перебуває в підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

12 жовтня 2022 року позивач подав до Військової частини НОМЕР_4 друкований рапорт про звільнення його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за хворим батьком.

24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подав до Військової частини НОМЕР_4 аналогічний друкований рапорт про звільнення його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за хворим батьком.

25 жовтня 2022 року позивач повторно подав до Військової частини НОМЕР_4 власноручно написаний рапорт, яким надалі просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за хворим батьком. До вказаного рапорта долучив: копію рапорту від 12.10.2022, копію довідки ЛКК від 03.10.2022 №89, копію «виписка-епікризу з історії хвороби» №5141, довідку про склад сім?ї №2401 від 06.10.2022, копію свідоцтва про народження видана від 02.11.1967 бланк НОМЕР_5 , копію висновку ВЛК №1030 від 31.08.2022, копії паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

За вказаним рапортом від 25 жовтня 2022 року Військова частина НОМЕР_4 листом від 26.10.2022 №867 клопотала командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком.

За результатами розгляду рапортів від 12 жовтня 2022 року, від 24 жовтня 2022 року, від 25.10.2022, Військовою частиною НОМЕР_4 підготовлену відповідь позивачу, оформлену листом від 30.10.2022 №875, в якій вказано що його звільнення не погоджене Військовою частиною НОМЕР_1 , крім цього, повідомлено про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, у зв`язку з ненаданням копій підтверджуючих документів що він здійснює постійний догляд за хворим батьком та що відсутні інші особи, які можуть такий догляд здійснювати.

У зв`язку з тим, що у рапорті від 25.10.2022 позивач не вказав адреси, на яку бажає отримати відповідь, а також не з`являвся з 07.09.2022 до місця несення служби, вказане унеможливило донесення Військовою частиною НОМЕР_4 до відома останнього такого листа.

У зв`язку з неотриманням відповіді, позивач 15 грудня 2022 року звернувся з рапортом про його звільнення з військової служби до вищого командування, Військової частини НОМЕР_1 , у якому вже просив його звільнити з військової служби на підставі пп. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Листом від 31.12.2022 №1703 у відповідь на вищевказаний рапорт, відповідач повідомив позивача, що відповідно до п.1 Положення про лікарсько-консультативну комісію, яке затверджене постановою КМ України від 21 листопада 2013 р. №917: «Це Положення визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності». Також позивача повідомлено про необхідність повернення до військової частини та подання рапорту по команді до свого безпосереднього командира. Окрім цього, позивачу вказано про відсутність у нього підстав для звільнення на підставі пп. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки зазначена норма передбачає звільнення військовослужбовців строкової військової служби у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби у строки, визначені Указом Президента України.

Не погоджуючись з бездіяльністю Військової частини НОМЕР_4 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 02.09.2022, від 12.10.2022, від 24.10.2022, від 25.10.2022, з бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.12.2022, позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/3869/23, де просив зобов`язати відповідачів розглянути відповідні рапорти ОСОБА_1 та повідомити про результат розгляду.

За результатом розгляду даної справи рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі №380/3869/23 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_1 відмовлено з підстав того, що відповідні рапорти розглянуті відповідачами та на них надано відповідь. Листом від 31.12.2022 Військовою частиною НОМЕР_1 було відмовлено у задоволенні рапорту ОСОБА_1 . До матеріалів справи Військовою частиною НОМЕР_1 долучено докази направлення зазначеного листа позивачу та отримання його адресатом 21.06.2023.

Зокрема судами в межах розгляду справи №380/3869/23 встановлено, що клопотання командира Військової частини НОМЕР_4 про звільнення з військової служби ОСОБА_1 не було задоволено Військовою частиною НОМЕР_1 з підстав непідтвердження необхідності у постійному догляді за батьком позивача медичним висновком МСЕК. Оскільки позивач не оспорює в межах даної справи правомірність відмови Військовою частиною НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про його звільнення, то підстави для оцінки судом зазначених підстав відсутні.

При цьому, судами наголошено, що повноваженням щодо звільнення позивача з військової служби наділений саме командир Військової частини НОМЕР_1 , як командир бригади, в підпорядкуванні якої перебуває Військова частина НОМЕР_4 .

Вказані обставини відповідно до вимог ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.

Враховуючи відповідні висновки судів, позивач звернувся до суду з цим позовом, оскаржуючи відмову Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частин 1, 2 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно з цим Указом мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Ці строки неодноразово продовжувалися аналогічними Указами Президента України та тривають до тепер.

Так, як встановлено судом вище з матеріалів справи, ОСОБА_1 був мобілізований та зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_4 , яка у свою чергу перебуває в підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_1 .

Частиною 2 п.225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008) визначено, що звільнення військовослужбовців із військової служби (у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), здійснюється командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Тобто, повноваженням щодо звільнення позивача з військової служби наділений саме командир Військової частини НОМЕР_1 , як командир бригади в підпорядкуванні якої перебуває Військова частина НОМЕР_4 .

Судом також встановлено, що 12 жовтня 2022 року, 24 жовтня 2022 року, 25 жовтня 2022 року позивач звертався до безпосереднього командування Військової частини НОМЕР_4 із рапортами про звільнення його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за хворим батьком, на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За вказаними рапортами Військова частина НОМЕР_4 листом від 26.10.2022 №867 клопотала командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, однак таке не було погоджено.

15 грудня 2022 року звернувся з рапортом про звільнення його з військової служби вже до вищого командування, Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив його звільнити з військової служби на підставі пп. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Листом від 31.12.2022 №1703, відповідач повідомив позивача, що відповідно до п.1 Положення про лікарсько-консультативну комісію, яке затверджене постановою КМ України від 21 листопада 2013 р. №917: «Це Положення визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності».

Згідно з п.1 Положення про медико-соціальну експертизу, яке затверджене Постановою КМ України №1317 від 03.12.2009: « 1. Це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації».

В ході розгляду справи №380/3869/23, рішення у якій набрало законної сили, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що лист від 31.12.2022 №1703 ОСОБА_1 отримав 21.06.2023. Фактично клопотання командира Військової частини НОМЕР_4 про звільнення з військової служби ОСОБА_1 не було задоволено Військовою частиною НОМЕР_1 з підстав непідтвердження необхідності у постійному догляді за батьком позивача медичним висновком МСЕК. Проте, оскільки позивач не оспорював у справі №380/3869/23 правомірність відмови Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про його звільнення, такій відмові не надавалася оцінка.

Разом з тим, встановлюючи у цій справі наявність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, суд враховує наступне.

Так, частиною четвертою статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Кабінетом Міністрів України 12 червня 2013 року винесено Постанову № 413, якою затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі Постанова № 413, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до Постанови № 413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Отже, як Закон № 2232-XII, так і Постанова № 413 пов`язують право військовослужбовців на звільнення з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу з настанням певних обставин та визначають, органи та документи, якими повинні бути підтверджені ці обставини.

Суд звертає увагу, що правовий висновок щодо співвідношення вказаних вище правових норм висловив Верховний Суд у постанові від 11.04.2024 у справі № 420/16689/23.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд здійснив правовий аналіз повноважень медико-соціальної експертної комісії та лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я що видачі висновків про потребу особи у постійному сторонньому догляді.

Надаючи оцінку обставинам справи № 420/16689/23 та вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій не дослідили чи є рішення ЛКК документом, що віднесений до повноважень органів, визначених в постанові Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», та чи підтверджує вона всі відомості, які необхідні для застосування положень підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII. Тобто чи відповідає вказане рішення встановленій формі, чи віднесено до компетенції уповноваженого на це чинним законодавством органу, чи містить інформацію про строк, на який воно видане, оскільки позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби, тощо.

Верховний Суд зауважив, що абзац 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою або висновок медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Водночас, Суд врахував, що відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

За наведеного правового регулювання, Верховний Суд дійшов висновку, що Закон №2232-XII встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів і перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. Зі свого боку приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Отже, системний аналіз наведених норм свідчить, що для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особою, що досягла повноліття підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Вказане повністю узгоджується із нормами Постанови №413, на необхідності врахування якої в аналогічних правовідносинах наголошував Верховний Суд.

Як свідчать матеріали справи, позивачем до рапортів про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII додано довідку лікарсько-консультативної комісії від 03.10.2022 №89, відповідно до якого ОСОБА_3 , батько позивача, потребує постійної сторонньої допомоги та догляду.

При цьому у вказаній довідці ЛКК не вказано строку, на який вона видана, оскільки позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби, відсутнє посилання на форму, за якою така довідка видана.

Крім того, з урахуванням положень Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про лікарсько-консультативну комісію, суд дійшов висновку, що позивач, для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за хворим повнолітнім батьком, мав долучити до рапорту про звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону № 2232-XII висновок МСЕК, який в давному випадку є належним підтверджуючим документом для звільнення з військової служби.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом враховуються висновки Верховного Суду, викладені в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі №120/1909/23 та від 11 квітня 2024 року в справі №420/16689/23.

Щодо посилання позивача на те, що відповідач діяв неправомірно, відмовляючи у задоволенні рапорту позивача про звільнення через недоведення відсутності інших осіб, що можуть здійснювати такий догляд, слід зазначити таке.

У листі від 30.10.2022 №875 Військова частина НОМЕР_4 дійсно вказує на ненадання документів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за хворою особою, однак, позивач в межах даної справи не оскаржує відповідь Військової частини НОМЕР_4 .

Натомість, з листа відповідача від 31.12.2022 №1703 слідує, що Військовою частиною НОМЕР_1 , до повноважень якої належить вирішення питання про звільнення позивача з військової служби, ОСОБА_1 відмовлено у звільненні з підстав непідтвердження необхідності у постійному догляді за батьком медичним висновком МСЕК. Обґрунтованість такої відмови встановлена судом вище.

Суд також враховує, що у рапорті від 15 грудня 2022 року до Військової частини НОМЕР_1 , позивач чомусь просив звільнити його з військової служби на підставі пп. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та листом від 31.12.2022 №1703 його правомірно повідомлено про те, що зазначена норма передбачає звільнення військовослужбовців строкової військової служби у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби у строки, визначені Указом Президента України, тобто не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Окрім вищенаведеного, з доказів, наданих відповідачем, судом встановлено, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20.05.2023 №24-РС, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, солдата ОСОБА_1 , сапера інженерно-саперного взводу НОМЕР_6 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_7 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України, звільнено з займаної посади та призупинено військову службу у Збройних Силах України з 24.02.2023.

Підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000298 від 24.02.2023.

Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 07.07.2023 №188, солдату ОСОБА_1 , сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу Військової частини НОМЕР_4 , який самовільно залишив військову частину 23.10.2023, звільненого з займаної посади та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 20.05.2023 №24-РС, призупинено виплату грошового забезпечення і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та виключено його із списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 з 24.02.2023. Облікові документи направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000298 від 24.02.2023 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20.05.2023 №24-РС.

Так, відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до пункту 144-3 Положення звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.

У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Крім того, відповідно до норм пункту 144-5 Положення військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпункту «е» пункту 1, підпункту «е» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини четвертої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «д» пункту 2 частини п`ятої та підпункту «д» пункту 1, підпункту «ґ» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Звільнення військовослужбовців, військову службу яким призупинено, з військової служби здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу, крім військовослужбовців, які згідно із пунктом 225 цього Положення звільняються з військової служби Президентом України.

В силу пункту 144-6 Положення для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Так, позивачем до матеріалів справи долучена постанова від 20.11.2023 про закриття кримінального провадження №0000298 від 24.02.2023, разом з тим, позивачем не надано жодних доказів повернення його до військової частини, продовження йому після цього військової служби відповідним наказом по особовому складу, скасування наказів від 20.05.2023 №24-РС, від 07.07.2023 №188, тощо.

Таким чином, станом на дату розгляду даної справи, позивач вважається таким, що звільнений з займаної посади та йому призупинено військову службу у Збройних Силах України з 24.02.2023, призупинено виплату грошового забезпечення і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та виключено його із списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 . В силу вимог частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на даний час позивач не входить до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

З урахуванням наведених вище норм Положення, суд зауважує, що звільнення військовослужбовців з військової служби, військова служба яких була призупинена, можливе або за наслідками набрання законної сили обвинувальним вироком суду (пункт 144-5 Положення) або за наслідками розгляду відповідного рапорту на звільнення з військової служби, після продовження військової служби у зв`язку з набранням законної сили виправдувальним вироком, закриттям кримінального провадження (пункт 144-6 Положення) на підставі наказу командира військової частини по особовому складу.

Тобто, після видання наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20.05.2023 №24-РС про призупинення військової служби ОСОБА_1 , правовідносини з позивачем з приводу можливості його звільнення з військової служби перейшли у нову площину та порядок такого звільнення вже визначається іншими нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно заявлені вимоги про зобов`язання відповідача звільнити рядового ОСОБА_1 сапера інженерно-саперного взводу В/Ч НОМЕР_4 з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 «Про військовий обов?язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний сторонній догляд за хворим батьком задоволенню не підлягають також із тих причин, що законодавством не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби для осіб, військову службу яким призупинено.

Суд також звертає увагу, що позивач просить зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити рядового ОСОБА_1 сапера інженерно-саперного взводу В/Ч НОМЕР_4 з військової служби на підставі пп. «ґ» п.2 ч.4 ст.26 «Про військовий обов?язок і військову службу», тоді як підпункт «ґ» в пункті 2 частини 4 статті 26 «Про військовий обов?язок і військову службу» взагалі відсутній.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази стосовно заявлених вимог, суд дійшов висновку про відустність підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна