Справа № 520/8263/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

11.06.2024 р. справа №520/8263/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії за втратою годувальника (50% пенсії за віком годувальника) у розмірі 2520,00 грн; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за втратою годувальника у розмірі 7545,90 грн з дня звернення до територіального органу Пенсійного фонду України - 08.02.2024р. та виплатити різницю нарахованої та фактично виплаченої пенсії.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення органом публічної адміністрації протиправного управлінського волевиявлення не одержує пенсію у належному розмірі.

Відповідач із поданим позовом не погодився, надавши 27.05.2024 р. відзив, де наполягав на відсутності підстав для перерахунку пенсії та наголошував на правильному обчисленні розміру пенсії та виплаті пенсії у повному обсязі.

Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За викладеними у позові твердженнями, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; між позивачем та громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 02.09.1979 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 02.09.1979р. ( НОМЕР_3 від 28.09.1979р.); відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 01.06.2022р., ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 01.06.2022р. складено відповідний актовий запис №353.

За викладеними у позові та відзиві на позов твердженнями, позивач з 02.01.2011р. перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

З 04.07.2022р. за особистою заявою позивача було переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується сторонами.

Заявником до Управління 08.02.2024р. було подано звернення з приводу перерахунку пенсії у розмірі 50% пенсії померлого годувальника, яку він одержував на день смерті.

За цим зверненням Управлінням було вчинено відмову, оформлену листом №4548-4594/Ф-03/8-2000/24 від 14.02.2024р. Зазначено, що пенсію обчислено від страхового стажу померлого годувальника 17 років 6 днів із середньомісячного заробітку за період роботи померлого годувальника з 01.01.1986 року по 31.12.1990 року. Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 01.02.2024 р.: 1880.75 грн. - розмір пенсії за віком (11063.26 * 0.17000). Обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - 50 % пенсії з віком годувальника: 735.61 грн. - розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника; 1152.62 грн. - доплата для одного утриманця;427.00 грн. - доплата на індексації заробітної плати при неповному страховому стажі; 2520.00 грн. - загальний розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Листом від 13.03.2024р. №2000-0202-8/44156 відповідачем на запит заявника від 04.03.2024р. повідомлено, що ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років (льотний склад авіації) згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення». Станом на день смерті, 16.05.2022р., розмір пенсії ОСОБА_2 складав - 15.091,80 грн.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу відмови у перерахунку пенсії, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з частиною першою ст.9 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом - Закон України №1058-IV) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (стаття 10 Закону №1058-IV).

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону України №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону №1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 676/6529/15-а, від 21.02.2020 у справі №523/13150/16-а.

Отже, відповідач здійснив розрахунок пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , та вказав, що 50 відсотків такої пенсії становить 2.520,00 грн.

Водночас, позивач вважає, що відповідач при вирішенні питання про перерахунок пенсії заявника, повинен був враховувати розмір призначеної померлому годувальнику пенсії за вислугу років - 15.091,80 грн.

Однак, такі доводи позивача засновані на неправильному тлумаченні змісту ст.37 Закону України №1058-IV, якою, як вже зазначалось вище, передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника виходячи саме з розміру пенсії за віком.

В свою чергу, стаття 9 Закону України №1058-IV встановлює вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Натомість, згідно з ст.2 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що у даному конкретному випадку у заявника об`єктивно не могло виникнути ані розумних очікувань, ані обгрунтованих сподівань на використання суб"єктом владних повноважень у процедурі обчислення розміру пенсії по втраті годувальника відповідно до ст.37 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розміру пенсії померлого чоловіка, обчисленої за Законом України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" за вислугу років у порядку ст.54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", позаяк нормами Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» взагалі не передбачено ані призначення пенсії за вислугу років, ані обчислення пенсії за вислугу років.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що оскільки позивач звернулась за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України №1058-IV, розмір такої пенсії підлягає обчисленню саме за правилами Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як 50% розміру пенсії за віком, котра підлягала б призначенню померлому годувальника.

Інших способів реалізації владної управлінської функції терорганом системи ПФУ у спірних правовідносинах законом не передбачено.

Отже, суд дійшов висновку, що у даному конкретному випадку управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу обчислення розміру пенсії заявника у зв"язку із втратою годувальника пенсія позивачу не суперечить ст.37 Закону №1058-IV та ч.2 ст.2 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.06.2022р. по справі №620/3519/18, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню у межах спірних правовідносин.

Розвязуючи спір, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення, але стан виконання суб"єктом владних повноважень цього обов`язку не виключає дії норм ч.1 ст.77 КАС України та стандартів доказування, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення таким волевиявленням власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону реально вчиненого управлінського волевиявлення.

Визначаючись з приводу реально вчиненого суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення, суд зазначає, що за загальним правилом з огляду на положення п.18 ч.1 ст.19, п.19 ч.1 ст.4 КАС України, п.1 ч.2 ст.24, п.2 ч.2 ст.24, ч.3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти - письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти - вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти - ухилення від виконання обов`язку, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти - оформлене офіційним письмовим документом - листом відхилення прохання/звернення приватної особи.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що оскільки управлінське волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу відмови у перерахунку пенсії заявника згідно з ст.37 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виходячи з 50% пенсії померлого чоловіка заявника - ОСОБА_2 , обрахованої у порядку ст.54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", яку він отримував на момент смерті не суперечить закону та не порушує прав зацікавленої особи у сфері пенсійного забезпечення та чинним нормативним регламентування спірних правовідносин не передбачено альтернативної від пенсії за віком розрахункової величини обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, то суд вважає необґрунтованими доводи позивача стосовно протиправності дій суб`єкта владних повноважень, а відтак, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-244, 246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко