Справа № 160/4088/22
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/4088/22
(суддя Царікова О.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №160/4088/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Покровської районної в місті ради м. Кривий Ріг про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 лютого 2022 року звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Покровської районної в місті ради м. Кривий Ріг, згідно з яким просить:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної в місті Кривий Ріг ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 та його донькам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної в місті Кривий Ріг ради призначити ОСОБА_1 та його донькам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з моменту звернення.

Позовна заява фактично обґрунтована тим, що 24.01.2022 року позивач отримав відмову у призначенні адресної допомоги на позивача та членів сім`ї, через те, що на думку відповідача, сім`я позивача володіє приміщенням, розташованим в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території. Однак, позивач зазначає про протиправність такої відмови через те, що шлюб із матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, а тому не має підстав вважати, що сім`я володіє приміщенням, що належить матері. Також, позивач зазначає про те, що він офіційно працевлаштований, а тому має право на щомісячну адресну допомогу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутні докази того, що позивач офіційно працевлаштований, а тому відповідач обґрунтовано припинив йому виплату щомісячної адресної допомоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач є батьком двох неповнолітніх доньок та звертаючись до суду діяв не лише в своїх особистих інтересах, а й для захисту прав та законних інтересів своїх доньок. Зазначає про те, що виплату щомісячної адресної допомоги припинено не лише йому, а й його донькам, що порушує їх соціальні права та свідчить про невжиття Державою належних та ефективних заходів для забезпечення рівного ставлення до внутрішньо-переміщених осіб. Крім того, позивач зазначає і про те, що на момент його звернення із заявами щодо призначення спірної щомісячної адресної допомоги 18.10.2022 року щодо себе та 17.11.2022 року як законного представника неповнолітніх доньок редакція Порядку №505 була змінена.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 та його доньки ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», є внутрішньо перемішеними особами на підставі довідок від 11.10.2021 №1210-, від 17.11.2021 №1210-, від 17.11.2021 №1210-, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с.46, 59, 60).

У довідках про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зазначено, що зареєстрованим місцем проживання позивача та його доньок є: АДРЕСА_1 , а фактично останні проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2018 року у справі №212/1575/18 шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 08.11.2014, актовий запис №993, від якого мають двох неповнолітніх дітей, розірвано (а.с.57-58).

Зазначене рішення набрало законної сили 25.10.2018.

Як з`ясовано судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2022 у справі №212/958/22 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду 01.02.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили 11.08.2022 та звернуто до примусового виконання Покровським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у рамках виконавчого провадження №70991098 (а.с.54).

18.10.2021 позивач звернувся до Покровського УПСЗН м. Кривий Ріг із заявою щодо призначення допомоги переміщеним особам на проживання.

Рішенням Покровського УПСЗН м. Кривий Ріг про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 28.10.2021 позивачу призначено адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 442 грн (а.с.92)

17.11.2021 позивач звернувся до Покровського УПСЗН м. Кривий Ріг із заявою щодо призначення допомоги переміщеним особам на проживання.

Згідно з розпорядженням відповідача від 18.01.2022 року на продовження строку виплати допомоги переміщеним особам на проживання позивачу продовжено виплату спірної допомоги в розмірі 221,00 грн (а.с.93).

24 січня 2022 року відповідачем прийнято рішення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, в якому причиною відмови позивачу в наданні спірної допомоги вказано: сім`я володіє житловим приміщенням, розташованим в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території.

Як вбачається з вищезазначеного рішення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, розмір допомоги ОСОБА_1 становив 442 грн, дата припинення виплати - 01.12.2021 року; розмір допомоги ОСОБА_2 становив 884 грн, дата припинення виплати - 01.12.2021 року; розмір допомоги ОСОБА_3 становив 884 грн, дата припинення виплати - 01.12.2021 року (а.с.93).

Правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 та його донькам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон №1706).

Частиною 1 ст. 1 Закону №1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 1 Закону №1706).

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону (ч. 1 ст. 4 Закону №1706).

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 7 Закону №1706 Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1706 внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.

Разом з тим, механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога), визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 (чинного на час виникнення спірних відносин; далі Порядок №505).

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку №505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Відповідно до п. 3 Порядку №505 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах:

для осіб, які отримують пенсію, та інших осіб, які досягли пенсійного віку (крім осіб з інвалідністю), дітей, осіб, які досягли 18-річного віку та продовжують навчання за денною формою в закладах освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної) або вищої освіти, до закінчення таких закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї);

для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Загальний розмір допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 3000 гривень, для сім`ї, до складу якої входить одна особа з інвалідністю або дитина з інвалідністю, - 3400 гривень, для багатодітної сім`ї - 5000 гривень. Загальний розмір допомоги на сім`ю, до складу яких входять двоє і більше осіб з інвалідністю (дітей з інвалідністю), максимальним розміром не обмежується.

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Пунктом 7 Порядку №505 визначено, що якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

У разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Згідно з абз. 10 п. 3 Порядку №505 особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.

Відповідно до п. 6 Порядку №505 грошова допомога не призначається у разі, коли:

будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;

будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Положення абзацу другого пункту 6 не поширюється на сім`ї, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації (крім осіб, які набули право власності на зазначене житлове приміщення, придбане за рахунок державних коштів, після початку проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).

Грошова допомога не призначається на члена сім`ї:

який перебуває на повному державному утриманні в будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, психоневрологічному інтернаті, будинку-інтернаті для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, спеціальному будинку-інтернаті системи соціального захисту населення;

який перебуває на повному державному утриманні в школі-інтернаті, закладі спеціалізованої освіти військового (військово-спортивного) профілю;

який відбуває покарання в місцях позбавлення волі.

Пунктом 7 Порядку №505 визначено, що якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Як вбачається з рішення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, розмір допомоги ОСОБА_1 становив 442 грн, дата припинення виплати - 01.12.2021 року; розмір допомоги ОСОБА_2 становив 884 грн, дата припинення виплати - 01.12.2021 року; розмір допомоги ОСОБА_3 становив 884 грн, дата припинення виплати - 01.12.2021 року (а.с.93).

Тобто, грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначалася на сім`ю, а саме на позивача та його двох доньок.

Підставою для відмови у наданні допомоги переміщеним особам на проживання у рішенні від 24 січня 2022 року відповідачем вказано: сім`я володіє житловим приміщенням, розташованим в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території (а.с.95).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_6 наявний запис від 10.07.2020 про право власності/довірчої власності №37259511 на квартиру загальною площею 65,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, підстава: договір дарування №914, виданий 10.07.2020 року (а.с.94).

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 08.11.2014, актовий запис №993, розірвано на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2018 у справі №212/1575/18, яке набрало законної сили 25.10.2018.

Тобто, шлюб між позивачем та його колишньою дружиною розірвано до моменту отримання ОСОБА_6 у власність зазначеної вище квартири.

При цьому, матеріалами справи не підтверджено, що зазначене вище нерухоме майно є власністю й позивача також.

Згідно із ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття «член сім`ї» у чинному законодавстві України наведене лише у Законі України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 N 1700-VII, та тлумачиться наступним чином: а) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; б) будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Приписами ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що майно, отримане у дарунок колишньою дружиною позивача після розірвання шлюбу не є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та його колишньої дружини та не впливає на права та обов`язки позивача.

Враховуючи те, що майно, отримане у дарунок колишньою дружиною позивача після розірвання шлюбу не впливає на права та обов`язки позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні допомоги переміщеним особам на проживання.

При цьому, зважаючи на те, що таку відмову було оформлено рішенням від 24.01.2022 року, суд апеляційної інстанції, враховуючи обов`язок суду ефективно захистити порушене право, вважає, що зазначене рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, твердження суду першої інстанції про те, що «У повідомленні відповідач також посилався на п. 7 постанови Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014, відповідно до якої, якщо працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги на проживання, її розмір на наступні два місяці зменшується на 50%, а на наступний період припиняється.», суд апеляційної інстанції вважає таким, що не відповідають обставинам справи, оскільки рішення від 24.01.2022 року не містить таких обґрунтувань для відмови у наданні допомоги переміщеним особам на проживання.

Слід зазначити й про безпідставне посилання суду першої інстанції на «акти про фактичне проживання осіб в житловому приміщенні від 20.01.2022 та обстеження умов проживання від 31.01.2021, копії яких наявні у матеріалах справи», оскільки матеріали справи №160/4088/22 таких актів не містять.

Оскільки рішення від 24.01.2022 року є протиправним та підлягає скасуванню, суд апеляційної інстанції вважає, що належним та достатнім способом відновленого права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.11.2021 року про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Враховуючи зазначене, колегія суддів зробила висновок про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови, якою позов слід задовольнити частково.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №160/4088/22 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського УПСЗН м. Кривий Ріг про відмову у наданні ОСОБА_1 та його донькам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , допомоги переміщеним особам на проживання.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Покровської районної в місті ради м. Кривий Ріг повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2021 року про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та прийняти рішення з урахуванням висновків суду зроблених у цій справі.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 11 червня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов