Справа № 300/7640/23
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" червня 2024 р. справа № 300/7640/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (далі позивач) в інтересах якої дії адвокат Брайляк Е.Я. (далі - представник позивача) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач 2) в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу всі періоди роботи, які зазначені в трудовій книжці від 26.01.1979 серії НОМЕР_1 , з моменту першого звернення, а саме з 16.02.2023.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що пенсійним органом протиправно не зараховано їй до страхового стажу періоди роботи згідно її трудової книжки з підстав того, що вказане прізвище « ОСОБА_2 », не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 » та прізвищу в свідоцтві про одруження від 28.08.1988 НОМЕР_2 , оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому не належне ведення трудової книжки не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням. Просить позов задовольнити.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 13.11.2023 позовну заяву залишив без руху, встановив строк для усунення її недоліків (а.с.31-33).
Позивач, 22.11.2023 виконала вимоги ухвали суду від 13.11.2023 про залишення позовної заяви без руху (а.с.36-66).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.69-70).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відзиві на позов стосовно задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу ОСОБА_1 частково спірний період роботи враховано за даними системи персоніфікованого обліку з 12.12.1977 по 15.01.1979, з 20.01.1979 по 01.08.1984, з 02.08.1984 по 10.09.1992, з 02.01.1995 по 30.12.1995, з 31.12.1995 по 28.03.199, з 24.02.2005 по 18.02.2006. У трудовій книжці серії НОМЕР_1 заповненої 26.01.1979 на першій сторінці трудової книжки зазначене прізвище ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_2 та прізвищу вказаному в свідоцтві про одруження від 28.08.1988 НОМЕР_3 ( ОСОБА_2 ). Вважає, що наявність записів у трудовій книжці про періоди роботи не звільняє від врахування інших умов, встановлених Законом №1058, Порядком №637 та Порядком №22-І, необхідних для призначення пенсії за віком. Просить в задоволенні позову відмовити. Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Тому, факт встановлення прізвища слід розглядати в окремому провадженні (а.с.76-81).
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 , 16.02.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 23.02.2023 №97 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно вказаного рішення страховий стаж становить 19 років 11 місяців 12 днів. До страхового стажу згідно наданих документів зараховано всі періоди трудової діяльності (а.с.11).

Позивач, 18.09.2023 повторно звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.09.2023 №97 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж становить 16 років 5 місяців 3 дні. До страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.01.1979, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначене прізвище « ОСОБА_2 », не відповідає паспортним даним - « ОСОБА_2 » та прізвищу в свідоцтві про одруження від 28.08.1988 НОМЕР_2 «Щербюк» (а.с.13).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 02.10.2023 повідомило позивача про прийняте 26.09.2023 Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області рішення про відмову у призначенні пенсії за віком (а.с.12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV, в редакції станом на час спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років (частина 2 статті 26 Закону 1058-IV).

Згідно із частиною 4 статті 26 Закону 1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

У оскаржуваному рішенні пенсійний орган зазначає про наявність у позивача на час звернення із заявою від 18.09.2023 про призначення пенсії 16 років 5 місяців 3 дні страхового стажу.

За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 3 вказаного Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 , здійсненого ГУ ПФУ в Хмельницькій області за результатами розгляду документів доданих до заяви про призначення пенсії за віком, що була подана позивачем до пенсійного органу 18.09.2023, на підставі додаткових документів, до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано наступні періоди роботи: з 15.12.1977 по 15.06.1978, з 15.08.1978 по 31.08.1978, з 20.01.1979 по 10.09.1992, з 02.01.1995 по 15.04.1995, з 15.06.1995 по 15.10.1995, з 01.12.1995 по 15.12.1995, з 15.02.1996 по 15.08.1996, з 01.01.2004 по 31.01.2004, з 24.02.2005 по 18.02.2006 (а.с.100-101).

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 26.01.1979 позивач:

- 20.01.1979 прийнята на роботу в радгосп «Делятинський» на ферму телятницею, Наказ №13 від 26.01.1979;

- 01.08.1984 переведена дояркою тваринницької ферми, Наказ №155-к від 30.07.1984;

- 10.09.1992 звільнена з роботи по статті 38 КЗпП України за власним бажанням, Наказ №82-к від 10.09.1992;

- 02.01.1995 прийнята на роботу в радгосп «Делятинський» на тваринницьку ферму дояркою, Наказ №1 від 02.01.1995;

- 30.12.1995 у зв`язку з реформою радгоспу «Делятинський» переведена дояркою в КСП «Міжгір`я»;

- 28.03.1999 звільнена з роботи за угодою сторін, Прот. №3 від 30.03.1999;

У період з 24.02.2005 по 18.02.2006 отримувала допомогу по безробіттю (а.с.51-52).

Згідно оскаржуваного рішення пенсійним органом за результатами розгляду заяви позивача від 18.09.2023 про призначення пенсії за віком, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди її роботи згідно записів трудової книжки № НОМЕР_4 від 26.01.1979. Єдиною підставою для незарахування зазначених періодів є невідповідності власного прізвища позивача, яке зазначене в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.01.1979 - « ОСОБА_2 » та прізвища позивача, яке вказане в паспортних даних та свідоцтві про шлюб від 28.08.1988 НОМЕР_3 - « ОСОБА_2 ».

Щодо невідповідності власного прізвища позивача, яке зазначене в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.01.1979 - « ОСОБА_2 » та прізвища позивача, яке вказане в паспортних даних та свідоцтві про шлюб від 28.08.1988 НОМЕР_3 - « ОСОБА_2 », то суд зазначає, що відповідальність за організацію ведення обліку робочого часу покладається на роботодавця, а тому формальні неточності в записах що стосується ОСОБА_1 , які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.01.1979, не можуть мати негативних наслідків для особи, щодо якої такий документ складений. При цьому суд зауважує, що прізвище « ОСОБА_2 » і « ОСОБА_2 » є співзвучними.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Відтак, відповідальність за не заповнення адміністрацією роботодавцем необхідних відомостей в трудовій книжці працівника, а також зазначення імені чи прізвища не у відповідності до паспортних даних, не може перекладатись на позивача і в спірному випадку бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача всіх періодів роботи зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.01.1979.

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема: надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому, пунктом 3.3 розділу ІІІ Порядку № 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Пенсійного Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином орган Пенсійного фонду України не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, з метою отримання необхідної інформації.

При цьому, відповідно до довідок про заробіток для обчислення пенсії від 25.01.2000, Колективного сільськогосподарського підприємства «Міжгір`я» видані ОСОБА_4 , зазначені періоди роботи позивачки збігаються із періодами роботи, які зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.01.1979 (а.с.55, 56, 57, 58).

Також, архівними довідками від 16.02.2023 № Щ-55-56/01-15, № Щ-59/01-15, № Г-49/01-15 підтверджується те, що ОСОБА_5 працювала на посаді телятниці, доярки КСП «Міжгір`я»/колишній «Делятинській радгосп» з січня 1979 року; з грудня 1977 року по травень 1979 року; з 20 січня 1979 року (наказ від 26.01.1979 №13/к), з 10 вересня 1992 року звільнена з роботи по ст. 38 КЗпП України (наказ від 10.09.1992 №82/к), з 02 січня 1995 року ОСОБА_1 прийнята на роботу в радгосп» Делятинський» на посаду доярки (наказ від 02.01.1995 №1/к). Також зазначено про те, що накази директора радгоспу за 1999 рік на зберігання в архівний відділ не надходили, а тому надати наказ про звільнення ОСОБА_1 немає можливості. Зазначена інформація щодо роботи позивача також збігається із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.01.1979 (а.с.59, 60, 61).

З огляду на вказане, суд уважає, що трудова книжка серії НОМЕР_1 від 26.01.1979 належить ОСОБА_1 , а записи у ній підтверджують її страховий стаж.

Також суд зазначає, що за результатами розгляду попередньо поданої заяви позивача від 16.02.2023 про призначення пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішенням від 23.02.2023 №97 відмовило в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому ГУ ПФУ в Закарпатській області, до страхового стажу згідно наданих документів зараховано всі періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , в результаті чого страховий стаж склав 19 років 11 місяців 12 днів, при необхідному для призначення пенсії 20 років.

Страховий стаж ОСОБА_1 19 років 11 місяців 12 днів підтверджується також відповідним розрахунком стажу за наслідком розгляду первинної заяви позивача про призначення пенсії за віком, та згідно якого пенсійним органом зараховано спірні періоди роботи позивача до її страхового стажу (а.с.26).

Таким чином, у пенсійного органу на час звернення позивача із заявою від 16.02.2023 про призначення пенсії не виникало сумнів щодо належності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.01.1979, а такі сумніви появилися тільки тоді, як позивач після укладення договору №O134 від 29.03.2023 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, згідно якого позивач сплатила страховий внесок за період з 01.01.2004 по 31.01.2004 в сумі 2948,00 грн, за наслідком чого зазначений період зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.100-101).

Тобто, підсумовуючи зазначене, ОСОБА_1 для зарахування періоду, який не вистачав їй для призначення пенсії за віком відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 23.02.2023 №97, сплатила страховий внесок за період з 01.01.2004 по 31.01.2004 у сумі 2948,00 грн, однак при повторному зверненні за призначенням пенсії за віком у пенсійного органу уже виникли сумніви до належності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.01.1979.

Відтак, суд уважає, що такі дії пенсійного органу спрямовані на порушення права позивача на її належне пенсійне забезпечення.

З врахуванням наведеного, суд робить висновок про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 26.01.1979 НОМЕР_1 з підстав того, що на першій сторінці трудової книжки зазначено прізвище позивача « ОСОБА_2 » яке не відповідає паспортним даним позивачки « ОСОБА_2 » та прізвищу вказаному в свідоцтві про одруження від 28.08.1988 НОМЕР_2 «Щербюк», оскільки наявними у матеріалах справи документами (довідками Колективного сільськогосподарського підприємства «Міжгір`я», а також архівними довідками Архівного відділу Надвірнянської районної державної адміністрації, виданими ОСОБА_5 ), що також були надані пенсійному органу, підтверджується періоди роботи, посада та найменування підприємства де працювала позивач, які відповідають записам трудової книжки від 26.01.1979 НОМЕР_1 та вказують на її належність ОСОБА_1 .

Як наслідок, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №97 від 26.09.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є протиправним і підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що судом встановлено протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №97 від 26.09.2023, та враховуючи належність трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.01.1979 ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що ефективним способом відновлення порушених прав позивача окрім скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №97 від 26.09.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, буде зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, (як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду до якого зверталася із заявою позивач) зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи, які зазначені у її трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.01.1979 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2023 про призначення пенсії за віком, із врахуванням встановлених обставин та наведених судом висновків у цьому рішенні суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат у справі:

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суду надано право покласти судові витрати у справі повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн., згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 31.10.2023 (а.с.4).

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень, як зі сторони, внаслідок неправильного рішення якої виник спір.

В свою чергу, у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частин 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, потребують дослідження на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі №826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19) вказав, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн., позивача надано суду договір про надання правової допомоги від 27.10.2023, укладений між позивачем та адвокатом Брайляк Г.В.; ордер серії АТ №1053085; попередній розрахунок суми судових витрат та витрат на правову допомогу від 31.10.2023; копію квитанції №229 від 27.10.2023 на суму 8000 грн. (а.с.5, 9, 43, 44-45, 46).

Разом з тим, з урахуванням обставин справи, а саме: розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного провадження (без виклику сторін); виходячи з характеру доказів у справі (відсутності експертиз, виклику свідків, тощо); кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, суд вважає розмір вартості наданих послуг неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Тому, з огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд доходить висновку, що розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу в даній справі є такі витрати в розмірі 3000 грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області частину понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги в розмірі 3000 грн, як зі сторони, внаслідок неправильного рішення якої виник спір.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 97 від 26.09.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи, які зазначені у її трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 26.01.1979 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2023 про призначення пенсії за віком, із врахуванням встановлених обставин та наведених судом висновків у цьому рішенні суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 21318350) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та частину витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) адреса: АДРЕСА_1 );

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 21318350) адреса: вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013);

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Скільський І.І.