Справа № 140/2330/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/2330/24 пров. № А/857/8225/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Качмара В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №140/2330/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції Сорока Ю.Ю., місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 04.03.2024),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинській області західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання неправомірною та скасування невірно нарахованої суми заборгованості у виконавчому провадженні №505599521, визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень під час виконання своїх посадових обов`язків Ковельським відділом державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинській області західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та зобов`язання вчинити дії та стягнення з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100000 грн., завдану неправомірними діями та бездіяльністю посадових службових осіб органу державної влади Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинській області західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинській області західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання неправомірною та скасування заборгованості, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає про порушення його конституційних прав відповідачем під час виконання ним своїх службових та посадових обов`язків, тому звернувся до суду за їх захистом.

Вказує, що його вимоги стосувалися визнання неправомірною та скасування невірно нарахованої суми заборгованості у виконавчому провадженні №505599521, у якому він є боржником, внаслідок порушення на протязі 3 років його прав важкохворої людини.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи( в порядку письмового провадження ) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач просить скасувати невірно нараховану суму заборгованості у виконавчому провадженні №505599521.

Згідно із матеріалами доданих до позовної заяви вбачається, що на виконанні у Ковельському відділі державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинській області західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №50599521 по примусовому виконанню виконавчого листа №159/6532/15-ц від 10.03.2016 року виданого Ковельським міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Аналіз зазначених положень дозволяє дійти висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим спором в адміністративному судочинстві є не будь-який спір, у якому однією із сторін є орган публічної адміністрації, а лише той, що випливає із здійснення таким суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій щодо скаржника. Тобто, для наявності такого спору є обов`язковим наявність зв`язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушення прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Як слідує із позовної заяви у цій справі, позивач просить скасувати невірно нараховану суму заборгованості у виконавчому провадженні №505599521 по примусовому виконанню виконавчого листа №159/6532/15-ц від 10.03.2016 року виданого Ковельським міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Позивач оскаржує дії та рішення державного виконавця, вчинені/прийняті ним при примусовому виконанні виконавчого листа №159/6532/15-ц, виданого 10.03.2016 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області у цивільній справі.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства у зв`язку із цим правильно відмовив у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №140/2330/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар