Справа № 560/21063/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/21063/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

10 червня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 31.08.2022 №0-2212 на суму 48273,00 грн та від 28.02.2023 №0-2212 на суму 52295,75 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 1073,60 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що на момент формування податкових повідомлень - рішень, згідно інформаційних систем Державної податкової служби України, у власності позивача перебувала нежитлова будівля корівника загальною площею 1609,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233, дата державної реєстрації права власності - 23.06.2017. Рішенням Новоушицької селищної ради VIII скликання від 30.06.2021 №2 затверджені ставки по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Згідно з додатком 6 до вказаного рішення ставка податку на 2022 рік для будівель сільськогосподарського призначення для тваринництва (код класифікації будівель та споруд 1271.1) для фізичних осіб становить 0,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Тому розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить: за 2021 рік - 6000,0 грн. (мінімальна заробітна плата х 0,5 відс. (ставка податку) х 1609,1 кв.м. = 48273,0 грн; за 2022 рік - 6500,0 грн. (мінімальна заробітна плата х 0,5 відс. (ставка податку) х 1609,1 кв.м. = 52295,75 грн. Разом з тим, у 2021 та 2022 роках нежитлова будівля корівника загальною площею 1609,1 кв.м., що використовується у господарській діяльності, не декларувалась шляхом подання до контролюючого органу форми 20-ОПП відповідно пункту 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1562/20300 від 29.12.2011. Відповідну заяву форми 20-ОПП позивач подав лише 11.09.2023. Позивач не звертався з заявою про проведення звірки по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України. Також апелянт вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 14.01.2010. Основний вид діяльності - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, розведення кіз, овець і свиней.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.11.2023 індексний номер 356562625 позивачу належить на праві власності об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля (приміщення) корівника загальною площею 1609,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

За змістом довідки Новоушицької селищної ради від 15.11.2023 №299 нежитлова будівля корівник, який належить позивачу, загальною площею 1609 кв.м використовується в господарській діяльності та згідно з державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 відноситься до класу Будівля сільськогосподарського призначення, код 1271 і не здається в оренду, лізинг, позичку тощо.

Головне управління ДПС у Хмельницькій області винесло податкові повідомлення-рішення від 31.08.222№0-2212, яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік у розмірі 48273,00 грн, та від 28.02.2023 №0-2212 на суму 52295,75 грн, яким визначена сума податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік у розмірі 52295,75 грн.

Спірні податкові повідомлення-рішення надіслані позивачу на адресу: Хмельницька обл., Новоушицький р-н, с. Заборознівці.

Вважаючи зазначені рішення про нарахування податку на нерухоме майно протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлова будівля (корівник) загальною площею 1609,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, будівлі промислові та склади.

В силу статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту ж 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Використання зазначеного у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, визначення сільськогосподарського товаровиробника для цілей розділу ХІІ ПК України (Податок на майно) цим Кодексом не передбачене.

Водночас, відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Статтею 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18.01.2001 №2238-III, передбачено, що сільськогосподарським товаровиробником є фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, для цілей підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України сільськогосподарським товаровиробником є юридична та фізична особа (в тому числі і фізична особа підприємець), яка відповідає одночасно таким ознакам: 1) займається сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності; 2) має у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

При цьому, правовий аналіз визначень сільськогосподарського товаровиробника, зазначених у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України і законах України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" та "Про сільськогосподарський перепис" свідчить, що обов`язковою ознакою сільськогосподарського товаровиробника фізичної особи підприємця є не тільки наявність у нього зареєстрованих видів сільськогосподарської діяльності, передбаченої класифікацією видів економічної діяльності, а й фактичне здійснення такої діяльності.

Таким чином, на підставі підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України від обов`язку щодо нарахування та сплати податку на нерухоме майно звільняються сільськогосподарські виробники, які є власниками об`єктів нерухомості (будівля, споруда) віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, які використовуються ними для провадження сільськогосподарської діяльності.

Державний комітет України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затвердив і ввів в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, зокрема, корівники) віднесені до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, зокрема, корівники.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основними видами діяльності позивача за КВЕД є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 01.45 Розведення овець і кіз, 01.46 розведення свиней, 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві, 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво.

На підтвердження провадження сільськогосподарської діяльності позивач надав суду Податкові декларації про майновий стан і доходи з розрахунком ( з додатками Ф2) за 2021 2023 роки, у яких задекларований дохід від здійснення підприємницької діяльності з вирощування зернових та бобових культур і насіння олійних культур, та повідомлення про об`єкти оподаткування форми 20-ОПП за 2023 рік про використання нежитлова будівля корівника як пункту приймання та тимчасового зберігання зерна.

Крім того, той факт, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а спірна будівля є будівлею сільськогосподарського призначення відповідач не заперечує.

Таким чином, нежитлова будівля (корівник) загальною площею 1609,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Тому, податкові повідомлення-рішення від 31.08.2022 №0-2212, яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік у розмірі 48273,00 грн, та від 28.02.2023 №0-2212 на суму 52295,75 грн, яким визначена сума податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік у розмірі 52295,75 грн. прийняті відповідачем безпідставно.

Судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта щодо порушення позивачем пункту 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1562/20300 від 29.12.2011, та не подання до контролюючого органу форми 20-ОПП протягом 2021- 2022 років, оскільки неподання суб`єктом господарювання повідомлення за формою №20-ОПП є підставою для накладення штрафу чи віднесення платника податків до Критеріїв ризиковості платника податку. Проте не може слугувати доказом того, що такі об`єкти не використовувалися у сільськогосподарській діяльності.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання податкового органу на пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 про оскаржувані рішення дізнався 17.10.2023 р. після отримання позовної заяви про стягнення податкового боргу. Отже, в даному випадку позовна заява подана до суду в межах 6-місячного строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.