Справа № 420/36858/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі по тексту - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.11.2023 року №36537-33559/С-02/8-1500/23;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1983 року по 01.11.1983 року, з 01.01.1987 року по 31.07.1990 року, з 10.08.1990 року по 31.12.1998 року та перерахувати пенсію починаючи з 17.10.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду в Одеській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до ЗУ від 09.07.2003 р. № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 17.10.2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо зарахування до страхового стажу період трудової діяльності. Відповідач листом від 09.11.2023 року повідомив про неможливість зарахування до страхового стажу період трудової діяльності оскільки не вірно зазначена дата народження на титульній сторінці трудової книжки. Так, до страхового стажу (через не вірно зазначену дату народження) ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи: з 15.08.1983 по 01.11.1983, з 01.01.1987 по 31.07.1990 згідно записів трудової книжки від 23.08.1983 року, серії НОМЕР_1 . До того ж, як вбачається з вищевказаної трудової книжки, позивач працювала з 10.08.1990 по 10.01.2001 р., однак згідно розрахунку стажу, наданого Відповідачем, зараховано лише період з 01.01.1999 по 10.01.2001, тобто пенсійним органом протиправно не зараховано період з 10.08.1990 по 31.12.1998р. Позивач з даними діями відповідача не погоджується, а тому звернулася до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 01.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: уточненої позовної заяви з урахуванням висновків викладених в ухвалі суду, з копією позовної заяви для відповідача.

08.01.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду представником позивача надано уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 10.01.2024 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/36858/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

24.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивач 04.01.2022 року звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту Закон №1058). Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву від 04.01.2022 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуто вищевказану заяву та з 28.12.2021 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058. Пенсію обчислено при страховому стажі 29 років 5 місяців (враховано по 14.09.2021 року), середньомісячній заробітній платі 20994,34 грн., визначеній за період з 01.07.2000 року по 30.09.2021 року згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становив 7819,88 грн., де: розмір пенсії за віком - 6175,90 грн.; підвищення ч.3 ст.29 Закону 1543,98 грн.; надбавка на індексації 01.03.2023 року 100,00 грн. До страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки від 23.08.1983 року серії НОМЕР_1 , оскільки не вірно зазначена дата народження позивача на титульній сторінці, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162. 26.10.2023 року від позивача на електронну пошту Головного управління за вх. № 33559/ С-1500-23 надійшла заява від 17.10.2023 року щодо зарахування до страхового стажу період трудової діяльності. Головним управлінням розглянуто заяву позивача у порядку Закону України «Про звернення громадян» та надано листом за вих. № 36537-33559/С-02/8-1500/23 від 09.11.2023 року надано обґрунтовану відповідь.

Також відповідачем зазначено, що позивача було повідомлено про необхідність надання уточнюючої довідки за періоди роботи згідно трудової книжки від 23.08.1983 року серії НОМЕР_1 , проте, не зважаючи на повідомлення Головного управління донести документи, яких недостатньо, жодних допустимих доказів, передбачених п. 3 Порядку 637 Позивачем надано не було. Таким чином, Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України.

Крім того, відповідач вказує, що позовна вимога, в частині зобов`язання Головне управління перерахувати пенсію ОСОБА_1 починаючи з 17.10.2023 року також не підлягає задоволенню з підстав, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

29.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного України в Одеській області надійшли копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду в Одеській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами пенсійної справи.

17.10.2023 року позивач звернулася до відповідача зі заявою про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1983 року по 01.11.1983 року, з 01.01.1987 року по 31.07.1990 року, з 10.08.1990 року по 31.12.1998 року.

Листом від 09.11.2023 року №36537-33559/С-02/8-1500/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача, що страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки від 23.08.1983 року серії НОМЕР_1 , оскільки не вірно зазначена дата народження позивача на титульній сторінці, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162. Також в листі вказано, що для зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки від 23.08.1983 року серії НОМЕР_1 позивачу необхідно надати уточнюючі довідки.

Не погодившись з відмовою у зарахуванні періодів роботи до страхового стажу, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини першої статті 26 Закон №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкція № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок № 637.

Згідно пункту 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).

В пункті 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву трудову книжку ОСОБА_1 від 23.08.1983 року серії НОМЕР_1 , оскільки не вірно зазначена дата народження позивача на титульній сторінці, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162.

Суд наголошує, що необхідною підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не формальна правильність записів у трудовій книжці.

Тож право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №307/541/17 року, який виклав у постанові від 19.12.2019.

Так, у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої 23.08.1983 року на ім`я ОСОБА_1 , не чітко вказано рік народження позивача, у зв`язку з чим можливе двояке трактування « 1961» або « 1981».

Жодних інших зауважень (недоліків) до записів про трудовий стаж, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої 23.08.1983 року на ім`я ОСОБА_1 , відповідачем не зазначено, а судом не встановлено.

Разом з тим, суд зазначає, що періоди роботи позивача з 01.01.1999 року по 10.01.2001 року, з 11.01.2001 року по 24.01.2001 року, з 25.01.2001 року по 12.04.2001 року, з 13.04.2201 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2004 року, 02.02.20004 року по 16.05.2005 року, які вказані у трудовій книжці НОМЕР_1 , виданої 23.08.1983 року, пенсійним органом зараховано до страхового стажу без зауважень, що підтверджується формою РС-право.

Таким чином, відповідачем не зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 15.08.1983 року по 01.11.1983 року, з 01.01.1987 року по 31.07.1990 року, з 10.08.1990 року по 31.12.1998 року, які вказані у трудовій книжці НОМЕР_1 , виданої 23.08.1983 року.

Суд звертає увагу, що приписи пункту 3 Порядку №637 застосовуються тільки у разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Нечітко зазначена дата народження позивача не може бути розцінена відповідачем як відсутність записів в трудовій книжці чи відсутність трудової книжки в цілому.

Відповідно до положень Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженого постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 та Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство - роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що в трудовій книжці роботодавцем заповнено із порушенням відомості про особу в трудовій книжці.

Крім того, суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Так, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Суд звертає увагу, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже не може бути обмежений в праві неврахування до трудового стажу періоду роботи на підприємстві внаслідок порушення відділом кадрів правил оформлення записів у трудовій книжці.

Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін, надавши оцінку наданих доказів, суд дійшов висновку, що недолік оформлення трудової книжки, а саме не вірно зазначена дата народження позивача на титульній сторінці, не є таким, з якого неможливо встановити факт роботи позивача на відповідних посадах у відповідний спірний період часу.

Cуд зазначає, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи.

Таким чином, суд дійшов висновків, що відповідачем протиправно відмовлену позивачу у зарахуванні у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1983 року по 01.11.1983 року, з 01.01.1987 року по 31.07.1990 року, з 10.08.1990 року по 31.12.1998 року згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 23.08.1983 року.

Суд зазначає, що права позивача порушені діями відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи, яка була оформлена листом від 09.11.2023 року №36537-33559/С-02/8-1500/23, а не рішенням як помилково вказує позивач.

За таких обставин суд, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні стажу, враховуючи те, що оскаржувана відмова у перерахунку пенсії не містить інших підстав відмови ніж та, що зазначалась вище - належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди з 15.08.1983 року по 01.11.1983 року, з 01.01.1987 року по 31.07.1990 року, з 10.08.1990 року по 31.12.1998 року згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 23.08.1983 року.

За приписами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч. 2ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна,83, м. Одеса, 65107, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1983 року по 01.11.1983 року, з 01.01.1987 року по 31.07.1990 року, з 10.08.1990 року по 31.12.1998 року згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 23.08.1983 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провевести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 17.10.2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1983 року по 01.11.1983 року, з 01.01.1987 року по 31.07.1990 року, з 10.08.1990 року по 31.12.1998 року згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 23.08.1983 року, та провести виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна,83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 11.06.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва