Справа № 140/3873/24
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/3873/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Палетс» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь Палетс» (далі ТзОВ «Волинь Палетс») звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.03.2024 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки наказ про призначення перевірки не містить підстав для її проведення, а виявлені в акті перевірки порушення не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав та просив відмовити в їх задоволенні у зв`язку з правомірністю наказу про призначення перевірки, а також з мотивів, викладених у акті перевірки, та правомірно прийнятих на його підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У відповіді на відзив представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд встановив такі обставини.

На підставі наказу від 08.02.2024 №511-п «Про проведення фактичної перевірки ТзОВ «Волинь Палетс» ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку позивача з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним.

За наслідками вказаної перевірки складено акт фактичної перевірки від 19.02.2024 №03/2458/09-02/44113911, яким встановлено порушення товариством підпункту 230.1.2 пункту 230.1. статті 230 Податкового кодексу України.

Як слідує із вказаного акту, з метою отримання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) ТзОВ «Волинь Палетс» 14.01.2021 було подано до Головного управління ДПС у Волинській області відповідну заяву, у якій зазначено загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального в кількості 20000 л, після чого 29.07.2022 було подано заяву на «Переоформлення ліцензії», у якій зазначено загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального в кількості 50000 л, та їх фактичне місцезнаходження за адресою: Волинська область, Ковельський район, село Тойкут, Шосейна 11.

В ході проведення перевірки встановлено, що для зберігання пального ТзОВ «Волинь Палетс» фактично використовує 1 ємність загальним об`ємом 50 м3, яку орендує у ВКП «Агропромцентр» згідно договору оренди №20072022 від 20.07.2022.

Вказане пальне ТзОВ «Волинь Палетс» використовує для здійснення заправки орендованих транспортних засобів та техніки згідно наданих до перевірки договорів оренди транспортних засобів, звітів про рух пального, відомостями видачі паливо - мастильних матеріалів.

Згідно даних Єдиного реєстру акцизних накладних за 2023 рік ТзОВ «Волинь Палетс», отримано протягом 2023 року (календарного) пальне загальним об`ємом 1 022 110,85 літрів (1022,1 м3) з урахуванням коригувань.

Крім того, згідно з поданим звітом про рух пального ТзОВ «Волинь Палетс», отримало протягом 2023 року (календарного) пальне загальним об`ємом 1 015 209,5 літрів (1 015,2 м3) з урахуванням коригувань, що перевищує 1000 м3 (без врахування обсягу пального, отриманого через паливо - роздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано відповідні ліцензії) та не зареєстровано акцизний склад в системі електронного адміністрування пального та спирту етилового, чим порушено підпункт 230.1.2 пункту 230.1. статті 230 ПК України. Обсяг пального, яке ТзОВ «Волинь Палетс» отримано протягом 2023 року перевищило об`єм в 1000 м3 за 2023 рік (згідно Єдиного реєстру акцизних накладних №8396 від 19.12.2023; згідно з поданим звітом про рух пального акцизна накладна №11207 від 22.12.2023).

Згідно оборотно - сальдової відомості по рахунку 203 за 2023 рік ТзОВ «Волинь Палетс», придбало дизпаливо для заправки орендованих транспортних засобів та техніки, які використовуються в господарській діяльності в кількості 1022777,34 літрів.

На підставі даного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області 14.03.2024 винесено податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1000000 грн.

Вважаючи протиправним вказане податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У розумінні підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків/особи (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Як вбачається зі змісту наказу від 08.02.2024 №511-п, проведення фактичної перевірки ТзОВ «Волинь Палетс» призначено з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. При цьому правовою підставою для призначення перевірки у наказі вказано підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Позивач вважає, що фактична перевірка проведена без законних на те підстав, оскільки у наказі від 08.02.2024 №511-п відсутні посилання на конкретні підстави для її призначення.

При вирішенні спору суд відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України до спірних правовідносин застосовує висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 12.08.2021 у справі №140/14625/20, від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, від 25.01.2019 у справі №812/1112/16, від 05.11.2018 у справі №803/988/17, від 22.05.2018 у справі №810/1394/16, від 20.03.2018 у справі №820/4766/17, за змістом яких підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

З аналізу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України вбачається, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. В цьому випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Відповідні функції контролю передбачені підпунктами 19-1.1.4, 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України. Зокрема, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Отже, контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Цей висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.07.2022 у справі №320/1864/21.

При цьому слід зазначити, що окремою підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки згідно з положеннями підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є також наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

Тобто саме за вказаною підставою контролюючий орган, окрім посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства.

Як вбачається з наказу від 08.02.2024 №511-п, контролюючий орган фактично призначив перевірку з підстав здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, що відповідає підставі визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Таким чином, доводи позивача про відсутність підстав для проведення фактичної перевірки суд відхиляє як такі, що суперечить нормам права, які регулюють спірні правовідносини.

Отже, при вирішенні спору суд вважає за доцільне перевірити висновки фактичної перевірки, які слугували підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення та, які зводяться до встановлення порушень позивачем підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

Згідно з підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України встановлено, що платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані, зокрема, зареєструвати усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Відповідно до пункту 128-1.2 статті 128-1 ПК України відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень.

З наведеного слідує, що обов`язок з реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП) має платник податку розпорядник акцизного складу. Невиконання цього обов`язку з вини розпорядника акцизного складу має наслідком притягнення його до відповідальності згідно з пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України.

Відповідно до підпункту 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 ПК України платниками акцизного податку є: особа (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

За змістом підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Поряд з тим не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками; при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Отже, реалізацією пального є фізична передача пального з акцизного складу/акцизного складу пересувного для власного споживання або промислової переробки, проте передача пального на власні потреби суб`єктом, що не є розпорядником акцизного складу, реалізацією пального не вважається.

Відповідно до пункту «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це: приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам. Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» під місцем зберігання пального розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; під зберіганням пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

З наведеного вище слідує, що акцизний склад визначений як місце/територія, де розпорядник акцизного складу провадить відповідну господарську діяльність з пальним.

Відповідно до акта перевірки, висновки про порушення пункту 230.1 статті 230 ПК України (щодо непроведення реєстрації позивачем акцизного складу) ґрунтуються на тому, що за даними Єдиного реєстру акцизних накладних за 2023 рік позивач отримав від постачальників пального 1022110,85 л пального з урахуванням коригувань, крім того, згідно з поданим звітом про рух пального ТзОВ «Волинь Палетс» отримало протягом 2023 року пальне загальним об`ємом 1015209,5 літрів, що перевищує 1000 метрів кубічних, згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 за 2023 рік товариство придбало дизпаливо для заправки орендованих транспортних засобів та техніки, які використовуються в господарській діяльності, в кількості 1022777,34 літри.

З урахуванням доводів сторін суд виходить з того, що у пункті «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України законодавець зробив виключення, навівши такі критерії, які дозволяють вважати приміщення або територію такими, що не є акцизним складом, а саме: 1) загальна місткість розташованих ємностей на кожній з них для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 куб.м; 2) суб`єкт господарювання (не стосується платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 куб.м (не враховується обсяг пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії); 3) суб`єкт господарювання пальне використовує виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

На думку суду, сам по собі факт отримання пального в обсягах понад 1000 куб.м не є достатньою обставиною для кваліфікації як зберігання пального без реєстрації акцизних складів. Тут ще має враховуватися той факт, чи зберігається (зберігалося) пальне у таких ємностях, позаяк згідно з пунктом «г» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.

Тож, не зважаючи на перевищення граничного обсягу придбання пального, у суб`єкта господарювання може не бути акцизного складу і відповідно він не може бути його розпорядником.

Для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без реєстрації акцизного складу, з`ясуванню підлягали такі обставини: місце та спосіб зберігання пального, мета придбання пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального.

Відповідачем не встановлено, що позивач використовував отримане пальне не виключно для потреб власного споживання і що він здійснював операції з реалізації та зберігання пального іншим особам.

У місці зберігання пального загальна місткість резервуару для зберігання пального становить 50 куб.м та відомостей про те, що загальна місткість ємностей за іншими місцями зберігання пального перевищує 200 куб.м відповідачем суду не надано.

Судом встановлено, що у позивача є у користуванні великовантажна автомобільна техніка. Відповідно до договорів оренди транспортного засобу від 14.07.2023 №14-07/23-1, від 14.07.2023 №14-07/23-3, від 14.07.2023 №14-07/23-4, від 14.07.2023 №14-07/23-5, від 14.07.2023 №14-07/23-7, від 14.07.2023 №14-07/23-10, від 14.07.2023 №14-07/23-13, від 14.07.2023 №14-07/23-14, від 14.07.2023 №14-07/23-15, від 14.07.2023 №14-07/23-16 від 14.07.2023 №14-07/23-6, актів приймання передачі до них, позивач має у користуванні на правах оренди транспортні засоби VOLVO, спеціальні сідлові тягачі, ZASLAW, SCHMITZ, спеціалізовані напівпричіпи.

З матеріалів справи встановлено, що у межах основного виду діяльності позивач придбавав у ТзОВ «ДП ГРУП ВОЛИНЬ», ТзОВ «ВОГ РЕСУРС», ТзОВ АЛЬЯНС ОЙЛ ТРЕЙДІНГ», ТзОВ «ПЕТРОЛ ПАРТНЕР» пальне у значних обсягах, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, відомостями по рахунку 203 «Паливо» (надходження).

Як зазначає позивач, частина обсягу пального, яке було отримане протягом 2023 року, товариство не зберігало в орендованому резервуарі, а заливало безпосередньо в баки транспортних засобів. Вказана обставна підтверджується, зокрема, лімітно-забірними картками витрати паливно-мастильних матеріалів.

З Журналу обліку надходження нафти і нафтопродуктів слідує, що за період з 11.01.2023 по 14.12.2023 в резервуар було залито 995414 літрів пального, разом з тим, як слідує із листа ТзОВ «Віа Консалт» від 11.03.2023 №04-01/24 в період з 18.12.2023 по 29.12.2023 колонка паливороздавальна Шельф 100V-90-2-1-2 не працювала у зв`язку із збоєм в роботі трекера.

Як вбачається з відомостей видачі паливно-мастильних матеріалів, в період з 18.12.2023 по 29.12.2023 придбане пальне з автоцистерн зливалось безпосередньо в паливні баки автомобілів, що використовуються позивачем для здійснення власної господарської діяльності. Так, згідно з лімітно-забірними картками від 19.12.2023, від 22,12.2023 та від 28.12.2023 кількість літрів пального, залитого в баки складає 24390 літрів.

Такі пояснення є логічними та вказують на те, що позивач не здійснював операції з реалізації пального (у тому числі з його зберігання) у місцях зберігання, на які має ліцензії, в тих обсягах, в яких він отримав пальне згідно з відомостями Єдиного реєстру акцизних накладних.

Пальне, яке не зберігалося та не транспортувалося у паливоцистернах і не потрапляло у місця зберігання під час приймання поставленого пального, а заливалося з транспорту постачальника транзитом через паливозаправники у баки транспортних засобів, не може враховуватися при визначенні встановлених законом обсягів одержаного пального у звітний період (календарний рік) та облікованого у місці зберігання пального.

За висновками Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №420/14724/20 обсяг пального, що заправлений у паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального у розумінні норми підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Тому суд вважає, що висновки відповідача в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам, є передчасними без проведення перевірки усіх місць зберігання пального та помилковими.

Єдиним способом, на підставі якого відповідач встановлював наявність зберігання позивачем пального, були відомості Єдиного реєстру акцизних накладних про отримання пального у 2023 році, та інформація з оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 за 2023 рік. Зазначені відомості не є достатніми доказами того, що позивач фактично здійснював операції з реалізації пального та місця зберігання пального є акцизними складами. Акцизні накладні свідчать лише про факт придбання (купівлі) пального, яке позивач використовував у власній господарській діяльності. Варто також відмітити, що під час перевірки не було встановлено зберігання пального поза межами стаціонарних резервуарів для пального у місці зберігання пального.

Тобто позивач - користувач резервуару, загальна місткість якого для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 куб.м, отримує, розвантажує та зберігає в стаціонарній ємності лише частину пального, отриману від постачальника.

Під час проведення перевірки контролюючим органом не досліджено, що використання позивачем орендованої ємності (резервуар стальний горизонтальний циліндричний РГС 50 (як складова частина паливно-роздавальної колонки «Шельф») за адресою АДРЕСА_1 ) та сам об`єкт не підпадають під критерії акцизного складу, оскільки в орендованій ємності позивач здійснює зберігання пального виключно для власних потреб; об`єм резервуара складає лише 50 кубічних метрів, позивач не є розпорядником хоча б одного акцизного складу; кількість пального в орендованому резервуарі не перевищувала 1000 кубічних метрів, адже частина пального заливалась безпосередньо в паливні баки.

В акті перевірки контролюючим органом не зазначено про здійснення інвентаризації пального на зберіганні, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей. Посилаючись виключно на дані Єдиного реєстру акцизних накладних, надані до перевірки накладні, відповідач не встановив на момент проведення контрольного заходу факт зберігання позивачем пального за вказаний в акті період з перевищенням встановленого ліміту.

За таких обставин суд дійшов висновку, що резервуар, який використовується позивачем для зберігання пального не підпадає під поняття «акцизного складу» у розумінні підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а, відтак, у позивача був відсутній обов`язок щодо реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд приходить висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 14.03.2023 № про застосування до ТзОВ «Волинь Палетс» штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1000000,00 грн, з огляду на що останнє підлягає скасуванню.

Як визначено частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 12000,00 грн згідно платіжної інструкції від 03.04.2024 №106.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Палетс» (45001, Волинська область, місто Ковель, вулиця Театральна, 15, ідентифікаційний код юридичної особи 44113911) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 44106679) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 14.03.2024 №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Палетс» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський