Справа № 560/20548/23
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/20548/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

11 червня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 07.06.2023 №0-2201.

- визнати протиправними та скасувати рішення від 07.06.2023 №1476/22-01-13-05-16 про опис майна у податкову заставу.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі, Генічеська ДНІ (ВГЗ Крим, м. Ялта), обрані види діяльності згідно КВЕД: 47.99 - Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 55.20 - Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання; 68.20 - Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

ФОП ОСОБА_1 згідно поданої Заяви про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.07.2013 здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування за ставкою 20% - 2 група, дата кінця застосування ставки та групи 30.09.2018, спосіб анулювання - рішення щодо ВЕЗ "Крим".

Відповідно до перехідних положень Закону України від 12.08.2014 №1636-VII "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" - втратив чинність з 01.07.2021 (далі -Закон №1636), а саме підпунктом 3 пункту 12.3 статті 12 Розділу II визначено, що з 01.06.2014 вважається анульованою податкова реєстрація осіб, які станом па 31.05.2014 мали місцезнаходження (місце проживання) та перебували па обліку в контролюючих органах на території Автономної Республіки Крим або міста Севастополя.

Згідно інформаційно-комунікаційних систем Державної податкової служби України по ФОП ОСОБА_1 17.02.2023 внесено рішення про припинення підприємницької діяльності.

05.05.2023 повторно проведено державну реєстрацію підприємницької діяльності, дата взяття на податковий облік в ГУ ДПС у Хмельницькій області (Кам`янець-Подільська ДПІ).

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області розглянуто ФОП ОСОБА_1 заяву про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.07.2023 та направлено рішення від 13.06.2023 №7586/6/6/22-01-24-09-11 про відмову в реєстрації платника єдиного податку у зв`язку із наявною заборгованістю по єдиному податку з фізичних осіб на дату подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.07.2023.

ФОП ОСОБА_1 надіслано скаргу на рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 13.06.2023 №7586/6/22-01-24-09-11 про відмову у реєстрації платником єдиного податку першої групи з 01.07.2023 до ДПС України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 27.07.2023 №20528/6/99-00-06-01-01-06 рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 13.06.2023 №7586/6/22-01-24-09-11 про відмову у реєстрації платником єдиного податку першої групи з 01.07.2023 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

У зв`язку із наявністю податкового боргу, на підставі даних автоматизованої системи обліку, сформовано податкову вимогу від 07.06.2023 №0-2201 та прийняте Рішення про опис майна у податкову заставу від 07.06.2023 №1476/22-01-13-05-16.

Вважаючи оскаржувані податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу є протиправними і такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини у сфері справляння податків і зборів врегульовано Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 15.1 статті 15 ПК України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 36.1 статті 36 ПК України встановлено, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За приписами статті 22 ПК України правовою підставою для виникнення податкового обов`язку є існування у відносинах за участі конкретної особи об`єкта оподаткування, а документальною підставою є або самостійне декларування такою особою податкового обов`язку у порядку статей 46, 49, 50 ПК України шляхом подання податкової декларації (розрахунку), або винесення контролюючим органом відповідних податкових повідомлень-рішень у порядку статей 54, 58 і 113 ПК України.

У свою чергу, суспільні відносини з приводу справляння єдиного податку з фізичних осіб регламентовані розділом XIV Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 293.1 статті 293 ПК України встановлено, що ставки єдиного податку для платників першої - другої груп встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Згідно з пунктом 293.2 статті 293 ПК України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць.

Згідно з абзацу 1 пункту 294.1 статті 294 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої та другої груп є календарний рік. Пунктом 294.2 статті 294 кодексу встановлено, що податковий період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Пунктом 295.1 статті 295 ПК України встановлено, що платники єдиного податку першої та другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Відповідно до пункту 295.2 статті 295 ПК України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку.

Суд встановив, що ФОП ОСОБА_1 нараховувався єдиний податок на підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування.

Згідно зі статтею 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

У розумінні підпункту 14.1.175 статті 14 ПК України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відзиві на позов контролюючий орган визнав, що сума 23032,26 грн., нарахована як єдиний податок з фізичних осіб та значиться за позивачем у якості невиконаного податкового обов`язку, тобто боргу.

При цьому, контролюючий орган посилається на відсутність підстав для списання податкового боргу та на відсутність визначеного чинним законодавством порядку списання вказаного податкового боргу.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, а у силу підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу; у силу підпункту 101.2.4 цієї статті безнадійним є податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Таким чином, у якості безнадійного податкового боргу може бути кваліфікований невиконаний платником податків податковий обов`язок, відносно виникнення якого існує причина у вигляді нездоланної дії непереборних факторів, котрі не могли бути відвернуті завдяки внутрішній волі платника податків та його фізичним чи організаційно-правовим зусиллям.

Відповідно до пункту 101.5 статті 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Вирішуючи даний спір, суд зважає на те, що відповідно до статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207 (далі - Закон №1207), територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою територією України. Датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014.

У розумінні частини 3 статті 78 КАС України суд вважає загальновідомими обставини того, що з 20.02.2014 резиденти України втратили право легального використання матеріально-технічних ресурсів, розміщених на території Автономної Республіки Крим як частини адміністративно-територіального устрою України.

Спеціальним законом, що визначає особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України та створює вільну економічну зону "Крим", є Закон України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" від 12.08.2014 №1636-VІІ (далі - Закон №1636-VІІ).

Пунктом 26 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України встановлено: "На період дії Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" цей Кодекс застосовується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України".

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону №1636-VII на території вільної економічної зони "Крим" (далі - ВЕЗ "Крим") діє особливий правовий режим економічної діяльності фізичних та юридичних осіб, у тому числі особливий порядок застосування норм регуляторного, податкового та митного законодавства України, а також особливий режим внутрішньої та зовнішньої міграції фізичних осіб.

Статтею 5 Закону №1636-VII визначені особливості справляння податків на території вільної економічної зони "Крим", відповідно до пункту 5.3 якої фізична особа, яка має податкову адресу (місце проживання), юридична особа (відокремлений підрозділ), яка має податкову адресу (місцезнаходження) на території ВЕЗ "Крим", прирівнюються з метою оподаткування до нерезидента.

Фізична особа, яка має податкову адресу (місце проживання), юридична особа (відокремлений підрозділ), яка має податкову адресу (місцезнаходження) на іншій території України, прирівнюються з метою оподаткування до резидента.

Відповідно до перехідних положень Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України", а саме підпунктом 3 пункту 12.3 статті 12 Розділу ІІ визначено, що з 01.06.2014 вважається анульованою податкова реєстрація осіб, які станом на 31.05.2014 мали місцезнаходження (місце проживання) та перебували на обліку в контролюючих органах на території АРК або міста Севастополя.

Така податкова реєстрація може бути відновленою після евакуації особи на іншу територію України згідно зі статтею 15 вищезазначеного Закону у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань оподаткування, або внаслідок завершення строку тимчасової окупації.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що стосовно платників податків - фізичних осіб, які станом на 31.05.2014 місце проживання/місцезнаходження та перебували на обліку в контролюючих органах на території АРК або міста Севастополя, діє особливий правовий режим економічної діяльності, зокрема такі особи прирівнюються з метою оподаткування до нерезидентів, а їх податкова реєстрація вважається анульованою.

Таким чином оскільки станом на 31.05.2014 позивач мала місце проживання та перебувала на обліку як платник податків у Генічеській ОДПІ (БЕЗ Крим, м. Ялта), тобто БЕЗ "Крим", то відповідно до підпункту 3 пункту 12.3 статті 12 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" податкова реєстрація її вважається анульованою з 01.06.2014.

Відповідно до підпункту 12 пункту 12.3 статті 12 Розділу II "Перехідні положення" Закону №1636 зупиняється застосування до платників податків із місцезнаходженням на території БЕЗ "Крим" норм статей 59, 60, 87-101, 124, 126 і 129 ПК України.

Статтею 15 Розділу П "Перехідні положення" Закону №1636, яка в силу підпункту 3 пункту 12.3 статті 12 цього ж Закону розповсюджується й на фізичних осіб, передбачено, що будь-якій юридичній особі-резиденту України, яка змінює (змінила) своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України списується податковий борг, суми розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань за будь-якими податками (зборами, обов`язковими платежами), що виникли з моменту тимчасової окупації.

До платників податків, які станом на початок тимчасової окупації мали місцезнаходження на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, починаючи з 1 числа місяця, на який припадає початок тимчасової окупації, не застосовуються фінансові санкції, штрафні санкції та пеня за порушення порядку подання, обчислення, правильності заповнення податкових декларацій та повноти сплати сум податків і зборів, допущені під час здійснення господарської діяльності на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Отже, з наведеного висновується, що податковий борг, який виник з 20.02.2014 у платника-резидента України, що змінює (змінив) своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України, підлягає списанню.

Вказаний Закон №1636 втратив чинність, на момент виникнення спірних правовідносин він був чинним, а тому його норми підлягають застосування при вирішенні справи.

Враховуючи норми пункту 15.1 статті 15 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України", суд вважає, що у позивачки відсутній борг з єдиного податку, відповідне податкове повідомлення-рішення про нарахування податкового зобов`язання вона не отримувала, а тому оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу є протиправними і підлягають скасуванню у зв`язку з відсутністю податкового боргу.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.