Справа № 803/240/16
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року ЛуцькСправа № 803/240/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Аршулік С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Головного управління ДПС у Волинській області Мельничука М.В.,

представника відповідача Головного управління Державної казначейськової служби України у Волинській області Манчик О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) звернувся з позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі ГУ ДКС України у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, Луцькою ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ФОП ОСОБА_2 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок в банку за жовтень 2015 року, про що було складено акт №116/17-03/ від 19.01.2016.

Згідно висновку Луцької ОДПІ ФОП ОСОБА_2 вчинив порушення пп. «а» п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.4 «б» ст.200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого завищив суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за червень 2015 року на суму 51 757 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки Луцька ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення від 01.02.2016 №004621701, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 51 757 грн та накладено штрафні (фінансові) санкції на суму 25 787,50 грн.

Позивач не погоджується з висновками акта перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням та зазначає, що висновок Луцької ОДПІ про те, що ним не підтверджено використання та списання у перевіряємому періоді пального, придбаного в Україні в кількості 6 118,52 л, не відповідає обставинам справи. Вказує на те, що перевіряючому були надані усі необхідні підтверджуючі документи про купівлю дизельного пального, в тому числі і тих 6 118,52 л, про які згадано в акті перевірки. Також надані для перевірки усі необхідні шляхові листи про використання пального, в тому числі і згаданого вище, а тому не зрозуміло на підставі чого перевіряючий робить висновок про те, що вказана кількість пального була закуплена за кордоном, оскільки підтверджуючих документів про це перевіряючому не надавалось.

Також, вказує на протиправність висновків контролюючого органу у зв`язку з купівлею ним автомобіля «Skoda Octavia», а саме твердження перевіряючих, що транспортні засоби зареєстровані не за суб`єктом господарювання, а просто за приватною особою позбавляє право відносити до податкового кредиту витрати на купівлю цих транспортних засобів, вважає нікчемними та такими що не можуть братись до уваги.

На підставі наведеного просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.02.2016 №004621701 та зобов`язати надати ГУ ДКС України у Волинській області висновок про відшкодування сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 51 757 грн.

Представник відповідача Луцької ОДПІ у поданих письмових запереченнях вказує на те, що бюджетне відшкодування податку на додану вартість здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, визначених статтею 200 ПК України та Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №39, тому вважає, що рішення суду про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість буде помилковим з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника податку на додану вартість. У зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позову.

Щодо висновків акта перевірки №116/17-03/ від 19.01.2016 представник відповідача 1 зазначає, що документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено, що підприємцем ОСОБА_2 завищено суми бюджетного відшкодування з ПДВ за жовтень 2015 року на загальну суму 51 757 грн.

Так в ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_2 придбано у ТзОВ «Кондор-Авто» легковий автомобіль «Skoda Octavia» на загальну суму (з ПДВ) 220 600 грн, проте в порушення пп. «а» п. 198.5 ст. 198 ПК України занижено податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2015 року на загальну суму 36 767 грн так як до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованих лише на суб`єкта господарювання (а не на нього як приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях.

Крім того, в ході проведення перевірки проведено детальний аналіз списання палива відповідно норм списання та у відповідності до марок автомобілів та шляхових листів. Перевіркою встановлено, що згідно податкової звітності з ПДВ та наданих ФОП ОСОБА_2 документів, зокрема шляхових листів, товарно-транспортних накладних, CMR, актів виконаних робіт, залишків пального тощо, підприємцем завищено суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2015 року на 14 990 грн.

На підставі наведеного просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача ГУ ДКС України у Волинській області у запереченні на позов позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити. Вказала, що відповідно до норм чинного законодавства орган державної фіскальної служби надає висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету, на підставі якого орган казначейства перераховує платникові податку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку.

Згідно з інформацією, наданою листом Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області (далі Управління Казначейства) від 28.03.2016 №02-03/660, висновки Луцької ОДПІ для повернення бюджетного відшкодування з ПДВ ФОП ОСОБА_2 по декларації за жовтень 2015 року до Управління Казначейства не надходили.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 адміністративний позов у даній справі задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 01.02.2016. Зобов`язано Луцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь ОСОБА_2 податку на додану вартість в сумі 51 757 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 91-100, том 1).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 апеляційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Волинській області задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 в даній адміністративній справі скасовано частково, а саме: в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь ОСОБА_2 податку на додану вартість в сумі 51 757 грн, і в цій частині прийнято нову постанову - відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь ОСОБА_2 51 757 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; в решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 залишено без змін (а.с.138-144, том 1)

Постановою КАС ВС від 20.06.2023 касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 у справі № 803/240/16 скасовано в частині задоволення позовних вимог, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в інший частині судові рішення залишено без змін (а.с.205-211, том 1).

Згідно з заявою від 23.08.2023 ФОП ОСОБА_2 позов в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.02.2016 підтримав повністю та просив у цій частині позов задовольнити та відмовився від позовної вимоги про зобов`язання вчинити дії (надати висновок до ГУ ДКСУ у Волинській області (а.с.234 том 2).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2023, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 01.02.2016 (а.с.243-246, а.с.264-269, том 1).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023 скасовано, а справу №803/240/16 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Так у постанові Верховного Суду зазначено, що судами в даній справі не досліджено обставин щодо ведення позивачем обліку доходів та витрат, обліку основних фондів, нарахування амортизації, наявності документального оформлення та підтвердження даних бухгалтерського обліку з урахуванням приписів підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (а.с. 24-30, том 2).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 прийнято справу до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом осіб. Вказаною ухвалою суду встановлено сторонам 15-денний строк з дня отримання даної ухвали для подання до суду письмових пояснень щодо правової позиції у справі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2024.

Зобов`язано позивача надати до суду докази: ведення ним обліку основних фондів, а саме, взяття на облік придбанного автомобіля (Skoda Octavia) в якості основних фондів та використання такого основного засобу в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, нарахування амортизації (з зазначенням первісної та залишкової вартості); ведення обліку доходів та витрат та їх документального оформлення, підтвердження відповідних витрат (щодо правомірного списання пального) та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку (а.с.38 том 2).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з мотивів та підстав викладених у позовній заяві. На виконання ухвали суду від 08.04.2024 представник позивача надав наступні документи: наказ-розпорядження №1/с від 06.10.2015 «Про використання службового автомобіля»; наказ-розпорядження №2/с «Про введення в експлуатацію службового автомобіля»; акт введення в експлуатацію основних засобів (автомобіля Skoda Octavia НОМЕР_1 ) від 06.10.2015; відомості нарахування амортизації ФОП ОСОБА_2 по автомобілю Skoda Octavia НОМЕР_1 за 2015-2020 рік; наказ-розпорядження від 03.06.2020 про виведення службового автомобіля з експлуатації.

Представник ГУ ДПС України у Волинській області у судовому засіданні позовних вимог не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з мотивів та підстав викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що в період з 13.01.2016 по 18.01.2016 Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ФОП ОСОБА_2 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2015 року, що виникло за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалося в жовтні 2015 року. За результатами перевірки складено Акт від 19.01.2016 №116/17-03/.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем пп. а п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.4 б ст.200 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за жовтень 2015 року на суму 51757 грн. Такі висновки податкового органу обґрунтовуються тим, що ФОП ОСОБА_2 придбано у ТзОВ Кондор-Авто легковий автомобіль Skoda Octavia на загальну суму (з ПДВ) 220600 грн, проте в порушення пп. а п.198.5 ст.198 ПК України занижено податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2015 року на загальну суму 36767 грн так як до податкового кредиту можливе включення податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованих лише на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях. Також платником податку не підтверджено використання та списання за перевірений період пального, придбаного в Україні в кількості 6118,52 л та завищено податковий кредит за жовтень 2015 року на суму 14990,37 грн податку на додану вартість (6118,52 л х 14,70/6, де 14,70 грн - вартість дизельного пального) (а.с.7-16, том 1).

На підставі акта перевірки від 19.01.2016 Луцька ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення від 01.02.2016 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 51 757 грн за жовтень 2015 року та накладено штрафні (фінансові) санкції в сумі 25 787,50 грн (а.с.6, том 1).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України).

У випадку якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України).

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Спірні правовідносини полягають в тому, що згідно податкової звітності з ПДВ за жовтень 2015 року позивачем включено до складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість за придбаний автомобіль «Skoda Octavia» на загальну суму 36767 грн та суми сплаченого податку на додану вартість за придбане дизельне паливо на загальну суму 14990 грн.

Купівля позивачем у ТзОВ «Кондор-Авто» легкового автомобіля «Skoda Octavia» на загальну суму (з ПДВ) 220600 грн підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №РН-0000627 від 06.10.2015, видатковою накладною №РН-0000627 від 06.10.2015, актом прийому-передачі транспортного засобу від 06.10.2015, технічним паспортом автомобіля CXT 484713 від 07.10.2015.

На підтвердження реальності здійснення операцій щодо придбання автомобіля «Skoda Octavia» у ТзОВ Кондор-Авто та пального у ТзОВ Синергія 1999 позивач також надав копію податкової накладної від 06.10.2015 №32 та копією платіжної інструкції від 07.10.2015 №1295; копії податкових накладних від 16.10.2015 №390, від 26.10.2015 №620, від 16.10.2015 №369 та копіями платіжних інструкцій від 16.10.2015 №1316, від 15.10.2015 №1314, від 28.10.2015 №1348 (а.с. 235-242, том 1).

Відтак, здійснення ФОП ОСОБА_2 господарських операцій з придбання автомобіля та пального підтверджується первинними документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

У зв`язку з придбанням легкового автомобіля «Skoda Octavia» ФОП ОСОБА_2 включив до податкового кредиту 36767 грн, зокрема, за видатковою накладною №РН-0000627 від 06.10.2015, що відображено в акті перевірки.

Одним із аргументів контролюючого органу є той, що використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях легкового автомобіля, можливе лише по транспортним засобам, зареєстрованих на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу).

Суд вважає, такі доводи необгрунтованими з огляду на наступне.

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 (з наступними змінами та доповненнями).

Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому відсутність можливості зареєструвати транспортний засіб за фізичною особою-підприємцем не позбавляє права такої особи використовувати автотранспортний засіб в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Таким чином, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені ПК України.

Згідно з абз. 1 та абз. 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Визначення поняття господарської операції також наведене у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 05.11.2019 у справі за № 804/1571/15, за умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Використання ФОП ОСОБА_2 придбаного транспортного засобу у господарській діяльності підтверджується наказом-розпорядженням №1/с від 06.10.2015 «Про використання службового автомобіля», згідно з яким у зв`язку з придбанням легкового автомобіля «Skoda Octavia» державний номер НОМЕР_1 наказано: 1) надати у службове використання легковий автомобіль ОСОБА_2 ; 2) автомобіль використовується у господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 ; 3) витрати на ПММ та обслуговування автомобіля здійснюються за рахунок коштів ФОП ОСОБА_2 . Також згідно наказу-розпорядження №2/с від 06.10.2015 «Про введення в експлуатацію службового автомобіля» наказано: 1) увести в експлуатацію транспортний засіб легковий автомобіль «Skoda Octavia»; 2) присвоїти інвентарний номер ОЗ 101510001 ; 3) установити, що очікуваний строк корисного використання (експлуатації) легкового автомобіля «Skoda Octavia» становить 5 років; 4) установити ліквідаційну вартість для легкового автомобіля 0, 00 грн; 5) бухгалтерії відкрити та вести облік указаного вище основного засобу (а.с. 77, 77 (зворот) том 2).

Використання позивачем придбаного транспортного засобу господарській діяльності підтверджується також подорожніми листами службового легкового автомобіля №01/10/2015 за період з 06.10.2015 по 31.10.2015, №01/00/2015 за період з 01.11.2015 по 30.11.2015, №01/12/2015 за період з 01.12.2015 по 31.12.2015.

Суд вказує на те, що згідно з пп. 14.1.138 п.14.1 статті 14 ПК України (в редакції ПК України станом на час виникнення спірних правовідносин) основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Як вбачається з документів долучених до матеріалів справи представником позивача автомобіль «Skoda Octavia» державний номер НОМЕР_1 був основним засобом ФОП ОСОБА_2 , такий основний засіб введений в експлуатацію відповідним актом від 06.10.2015. На вказаний транспортний засіб нараховувалась амортизація у 2015-2020 роках, що підтверджується відомістю про нарахування амортизації ФОП ОСОБА_2 ( а.с. 78, 79, том 2).

Таким чином автомобіль «Skoda Octavia» державний номер НОМЕР_1 був придбаний ФОП ОСОБА_2 як основний засіб, взятий на облік в якості основних фондів та використовувався в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Враховуючи викладене безпідставним є твердження представника ГУ ДПС у Волинській області про завищення позивачем бюджетного відшкодування з ПДВ за жовтень 2015 року на суму 36767 грн.

Позивач також довів використання пального в кількості 6118,52 л у межах господарської діяльності і правильності віднесення суми ПДВ в розмірі 14990 грн до податкового кредиту за жовтень 2015 року.

Так, позивачем включено до складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість за придбане дизельне паливо в жовтні 2015 року на загальну суму 50165 грн. Суми сплаченого позивачем податку на додану вартість за придбане пальне вказані у податкових накладних. Зазначене також підтверджується додатком 1 до акта перевірки №116/17-03/ від 19.01.2016. З шляхових листів (а.с. 64-87) видно, що вони відкриті в жовтні 2015 року і по них використано разом з залишками 7180 літрів. Дані шляхові листи не враховувались при перевірці, оскільки рейси по них були закінчені в листопаді 2015 року. Таким чином ці листи закриті в наступному періоді. Отже, використання пального в кількості 6118,52 л підтверджено матеріалами справи.

Тому, платник податків мав право включити суми сплаченого в жовтні 2015 року податку на додану вартість за придбане пальне незалежно від того, чи використовувалося воно у межах господарської діяльності протягом звітного періоду, та незалежно від кількості його залишків на кінець звітного періоду.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що позивачем належними та допустимим доказами доведено реальний характер господарських угод, за якими в подальшому було сформовано податковий кредит з ПДВ. На підтвердження цього позивачем до суду надано належні документи бухгалтерського обліку, докази, що свідчать про придбання товару (транспортного засобу та паливно мастильних матеріалів), оплату товару, а також подальше його використання у своїй господарській діяльності.

Таким чином, контролюючим органом не наведено в акті перевірки та відзиві на позовну заяву документів та будь-яких доказів, які б підтверджували наявність фактів порушень позивачем податкового законодавства щодо використання не в господарській діяльності придбаного ним транспортного засобу та паливно-мастильних матеріалів.

Викладене в сукупності дає підстави для висновку про відсутність порушення ФОП ОСОБА_2 пп. а п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.4 б ст.200 ПК України.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.01.2019 по справі №815/3364/15, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

З огляду на викладене, суд вважає, що в діях ФОП ОСОБА_2 , як платника податку, відсутні порушення діючого податкового законодавства у спірних правовідносинах, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, доцільності та діловій меті здійснення господарської діяльності, що підтверджується наявністю належним чином оформлених та досліджених в ході розгляду справи документів.

Жодних доказів зворотного відповідачем суду не надано, судом не здобуто та матеріали справи таких не містять, тоді як висновки акту перевірки про завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за жовтень 2015 року на суму 51757 грн спростовуються матеріалами справи.

За встановлених в ході розгляду справи обставин в їх сукупності, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 01 лютого 2016 року згідно з яким ФОП ОСОБА_2 зменшено суму бюджетного відшкодування, не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в ч.2 ст.2 КАС України, порушує права та законні інтереси позивача, прийняте без урахуванням всіх обставин, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній справі відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, суду не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування законності оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 01 лютого 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач 1: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ).

Відповідач 2: Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (43006, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 4а, ).

Повний текст рішення суду складений 11 червня 2024 року

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук