Справа № 580/6288/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Руденко А.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року Справа № 580/6288/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Історія справи

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - Відповідач) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки перерахунку грошового забезпечення, з 27.02.2021 по 15.07.2023;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з його грошового забезпечення за крайні два місяці, що передують його звільненню, з 27.02.2021 по 15.07.2023;

- визнати протиправними дії відповідача щодо несвоєчасної виплати перерахунку грошового забезпечення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 позивачу;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою перерахунку грошового забезпечення відповідно до Порядку №159 з лютого 2020 року по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати відповідача надати позивачу та його представнику довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивача за період з грудня 2020 року по 27.02.2021.

В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 у справі № 580/11455/21 Відповідач 15.07.2023 провів фактичний розрахунок належного йому грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 27.02.2021 в сумі 43 758,73 грн, тобто із значною затримкою.

2. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою перерахунку грошового забезпечення відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, з 01.02.2020 до дня фактичного розрахунку щодо виплати перерахунку грошового забезпечення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що купівельна спроможність коштів порівняно з 2020-2021 роками знижена. Враховуючи, що проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати ст.ст. 1-2 Закону №2050-III поширює і на грошове забезпечення, виплачуючи його в належному розмірі Відповідач мав обов`язок нарахувати та виплатити таку компенсацію. Відсутність таких дій відповідача свідчить про порушення вказаного закону.

Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати Позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку належного грошового забезпечення та зобов`язання виплатити йому компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою такого грошового забезпечення відповідно до Порядку №159 з 01.02.2020 до дня фактичного розрахунку.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд вказав, що Позивач реалізував надане йому право притягнути Відповідача до відповідальності на підставі ст. 117 КЗпП України і середній заробіток вже стягнуто за шість місяців, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягає.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач та Відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, не дослідив предмет та підставу позову у справі № 580/6288/23 та № 580/5801/23.

Позивач також посилається на правові висновки Верховного Суду у постановах від 14.03.2024 у справі № 560/6960/23, від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22 та від 28.06.2023 у справі №560/11489/22.

З цих та інших підстав Позивач вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідач у своїй скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач наполягає на тому, що до 01.02.2023 (дати набрання законної сили Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі №580/11455/21), у нього не виникло обов?язку із нарахування та виплати Позивачу спірної компенсації, тому періодом за який належить нарахувати та виплатити позивачу спірну компенсацію є період з 01.02.2023 (дати набрання законної сили рішенням суду) по 15.07.2023 (дата остаточного розрахунку).

З цих та інших підстав Позивач вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2024, 22.04.2024, 24.05.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. У строк, встановлений судом, відзиви на апеляційні скарги не надходили.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга Відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - скачуванню частково з наступних підстав.

7. Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2021 № 44 був звільнений зі служби та виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 27.02.2021.

Постановою від 01.02.2023 у справі № 580/11455/21 Шостий апеляційний адміністративний суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 31.12.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, шляхом визначення їх розміру виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2021 по 15.04.2021, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації за 56 днів невикористаної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 10 років, шляхом визначення їх розміру виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач на виконання зазначеного судового рішення виплатив 15.07.2023 Позивачу належне йому грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 27.02.2021 в сумі 43 758,73 грн, що підтверджується випискою із АТ КБ «Приватбанк».

8. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати Позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою належного грошового забезпечення, Позивач звернувся з цим позовом до суду.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), Закону України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-III).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані нормами спеціального законодавства. Водночас такі питання врегульовані нормами КЗпП України.

Так, приписами частини першої статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19.07.2022 набрав чинності Закон №2352-ІХ, яким норми статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений строком 6 місяців.

Крім того, відповідно до статей 1, 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Отже, дія зазначеного нормативного акту поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України, у т.ч. суми індексації грошових доходів громадян. Тому доводи відповідача щодо того, що індексація не входить до складу грошового забезпечення та не є доходом у розумінні ЗУ №2050-III не обґрунтовані та не враховані судом.

Відповідно до ст.3 ЗУ №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з ст.4 ЗУ №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до абзацу третього ст.6 ЗУ №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

З метою реалізації ЗУ №2050-III Кабінет Міністрів України 21 лютого 2001 року прийняв постанову №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок).

Згідно з п.1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

У п.4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Відповідно до п.5 Порядку сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з п.7. Порядку компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме:

власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян;

коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету;

коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Системний аналіз викладених вище норм права дозволяє стверджувати, що норми КЗпП України спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, усіх виплат у день звільнення та стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

11. Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, водночас визначальними є такі юридично значимі обставини - невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

12. Отже, нездіснення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у відповідні строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

13. Як встановлено судом першої інстанції, після звільнення Позивача з військової служби 27.02.2021 між ним та військовою частиною НОМЕР_1 виник спір щодо належного розміру грошового забезпечення Позивача за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, включно, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

14. На виконання рішення суду у справі №580/11455/21 військовою частиною 15.07.2023 здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення у загальному розмірі 43758,73 грн на картковий рахунок, що підтверджується випискою з банківського рахунку, яка наявна в матеріалах справи.

15. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, судом першої інстанції не було враховано, що позов у справі №580/10273/21 ОСОБА_1 був поданий у зв`язку з тим, що при його звільненні не було також отримано індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно. На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 року у справі №580/10273/21 Позивачеві нараховано індексацію його грошового забезпечення у розмірі 76 748,87 грн та виплачено її 29.06.2023 після чого Позивач звернувся до Відповідача з позовом, зокрема, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині щодо виплати вищевказаної індексації та в результаті чого і було прийнято рішення у справі №580/5801/23.

16. Судом першої інстанції також не було враховано, що на виконання рішення суду у справі №580/11455/21, військовою частиною нарахування Позивачу коштів було здійснено 15.07.2023, тобто пізніше дати нарахування коштів на виконання рішення у справі №580/10273/21 (29.06.2023).

17. При цьому, при обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у справі №580/5801/23 та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь Позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку не було враховано різницю невиплаченої Позивачу при звільненні суми грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020.

18. З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Відповідача щодо не виплати Позивачу середнього заробітку за весь час затримки перерахунку грошового забезпечення, з 27.02.2021 по 15.07.2023 та зобов`язання Відповідача виплатити Позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з його грошового забезпечення за крайні два місяці, що передують його звільненню, з 27.02.2021 по 15.07.2023 підлягають задоволенню частково.

19. Разом з тим, колегія суддів вважає, що період затримки розрахунку при звільненні повинен обраховуватися з 28.02.2021 по 14.07.2023 (867 днів), оскільки заборгованість Відповідача виникає з першого дня після звільнення, а погашення заборгованості відбулося 15.07.2023.

20. Водночас, апеляційний суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

21. З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з Позивачем (15.07.2023), суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ. А відтак, із Відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 185 календарних днів з 15.01.2023 по 14.07.2023.

22. Разом з тим, суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 14.03.2024 у справі № 560/6960/23, від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22 та від 28.06.2023 у справі №560/11489/22 та виходить з наступного.

23. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт "л" пункту 1 Порядку №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (який набрав чинності 20.07.2018) (далі - Порядок №260).

Тобто Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців.

24. Суд встановив, що розмір місячного грошового забезпечення Позивача становив у грудні 2020 року- 15572,76 грн, у січні 2021 року - 15665,80 грн.

25. Виходячи з вказаних показників, розмір середньоденного грошового забезпечення Позивача становить 503,85 грн (15572,76 грн + 15665,80 грн) / 62 дні (кількість днів у грудні 2020 року та січні 2021 року).

26. Таким чином, сума, яка підлягає відшкодуванню Позивачу, з урахуванням статті 117 КЗпП України, становить: 503,85 грн х 181 (кількість днів затримки розрахунку) = 91196,85 грн.

27. Разом з тим, оскільки вказаний вище піврічний проміжок часу охоплює період, за який вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у справі номер 580/5801/23, колегія суддів дійшла висновку, що середній заробіток у розмірі 91196,85 грн підлягає виплаті з урахуванням уже виплаченої суми середнього заробітку на виконання рішення суду у справі номер 580/5801/23.

28. Щодо компенсації втрати частини доходу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з системного аналізу викладених вище правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

29. При цьому, наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

30. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

31. Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи Відповідача про те, що періодом за який належить нарахувати та виплатити позивачу спірну компенсацію є період з 01.02.2023 (дати набрання законної сили рішенням суду) по 15.07.2023.

32. З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

33. Щодо інших позовних вимог колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального і процесуального права.

34. Надаючи оцінку всім доводам апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

35. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

36. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року - скасуванню частково.

37. Розподіл судових витрат

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій справі, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо виплати середнього заробітку та зобов`язання виплатити позивачу середній заробіток - скасувати та ухвали постанову, якою такі позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 15.01.2023 по 14.07.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2023 по 14.07.2023 у розмірі 91196,85 (дев`яносто одна тисяча сто дев`яносто шість гривень та вісімдесят п`ять копійок) грн з урахуванням уже виплаченої на виконання рішення суду у справі №580/5801/23 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 11 червня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І.Мєзєнцев