Справа № 520/8237/24
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 червня 2024 року № 520/8237/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі по тексту позивач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 20.04.2023 № 0-2030 прийняте ГУ ДПС у Харківській області стосовно ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) в частині податкового зобов`язання у розмірі 57 438,78 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код ВП юридичної особи: 43983495) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на правничу допомогу та на оплату судового збору у розмірі 1 211, 20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ГУ ДПС у Харківській області протиправно визначено розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки за 2021 рік із застосуванням розміру ставки податку 0,5 % від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. замість належної ставки 0,01 % від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м., а саме у розмірі 57 438,78 грн.

Позивачем зазначено, що відповідно до Технічного паспорту від 17.08.2010 належна йому нежитлова будівля літ. А-1, загальною площею 1953,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 у розділі експлікація приміщень містить призначення - Корівник.

А тому, вказана нежитлова будівля віднесена до класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, а саме до коду 1271.1. Будівлі для тваринництва, ставка податку для якого складає 0,01 %.

Між тим, відповідачем протиправно, без законодавчих підстав застосовано ставку податку 0,5 %, яка за рішенням ХLIII сесії Вільшанської селищної ради VII скликання від 18.12.2019 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно та встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 2020 року на території Вільшанської селищної ради», встановлена для будівель та споруд, віднесених до класу 1211 Будівлі готельні, класу 1212 Інші будівлі для тимчасового проживання, класу 1220 Будівлі офісні.

Ухвалою суду від 05.04.2024 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов та направлено ухвалу про відкриття провадження учасникам справи.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що податковим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення використано дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому станом на 20.04.2023 року відсутня інформація про технічні характеристики нежитлової нерухомості, а саме не визначено підтип нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності. А Технічний паспорт виготовлено станом на « 21» жовтня 2023 року, а тому така інформація буде врахована при оподаткуванні належних будівель позивача за 2023 рік.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі літ. А-1, загальною площею 1953,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу № 513 від 02.05.2015 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом Технічного паспорту від 17.08.2010 (замовник власник ОСОБА_1 ) нежитлова будівля літ. А-1, загальною площею 1953,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , у розділі експлікація приміщень містить призначення - Корівник.

За змістом Технічного паспорту від 20.10.2023 на вказану нежитлову будівлю у розділі «експлікація приміщень» визначено призначення нежитлової будівлі літ. А-1 як нежитлова будівля (ферма).

Відповідно до додатку №2 до рішення Вільшанської селищної ради від 18.12.2019р. ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за будівлі для тваринництва складає 0,01 % мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. для фізичних осіб.

20.04.2023 Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення № 0-2030, яким ОСОБА_1 , як власнику вказаної нежитлової будівлі, визначено суму податкового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік у розмірі 58 611 грн.

Податковим органом, при визначенні розміру податкового зобов`язання ОСОБА_1 , застосовано ставку податку у розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021.

Надаючи оцінку обґрунтованості прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п.266.1.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1 ст.266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За приписами п.п.266.3.2 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п. п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі.

Згідно п. п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Таким чином, за приписами вказаних норм, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Тобто, розмір податку залежить від категорії нежитлової нерухомості та розраховується з площі об`єкта оподаткування помноженої на ставку податку, встановлену рішенням відповідної ради.

Враховуючи вищенаведені законодавчі норми, для розрахунку суми податку з об`єкта нежитлової нерухомості необхідно:

1) відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановити належність об`єкту нерухомості на праві власності фізичній особі та його площу;

2) визначити категорію такого об`єкту нерухомості для застосування відповідного розміру ставки податку.

Так, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником нежитлової будівлі літ. А-1, загальною площею 1953,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом Технічного паспорту від 17.08.2010 (замовник власник ОСОБА_1 ) нежитлова будівля літ. А-1, загальною площею 1953,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , у розділі експлікація приміщень містить призначення - Корівник.

Разом з цим, за змістом Технічного паспорту від 20.10.2023 на вказану нежитлову будівлю у розділі «експлікація приміщень» визначено призначення нежитлової будівлі літ. А-1 як нежитлова будівля (ферма).

Відповідачем при визначенні розміру податкового зобов`язання ОСОБА_1 , застосовано ставку податку у розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021.

Згідно рішення Вільшанської селищної ради від 18.12.2019р. «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно та встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 2020 року на території Вільшанської селищної ради» ставка податку у розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати встановлена для такого класу як 1211 Будівлі готельні, класу 1212 Інші будівлі для тимчасового проживання, класу 1220 Будівлі офісні.

Отже, відповідачем застосовано ставку податку для категорії нежитлової будівлі, до якої об`єкт оподаткування не належав відповідно до Технічних паспортів ані від 17.08.2010, ані від 20.10.2023.

При цьому, жодних обґрунтувань та доказів на їх підтвердження щодо застосування ставки податку саме у такому розмірі, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не наведено та не надано.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності інформації щодо категорії належної позивачу будівлі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки за відсутності таких відомостей в реєстрі, відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен був вчинити дії щодо з`ясування таких відомостей для правильного, законного визначення податкового зобов`язання.

Суд зазначає, що для визначення категорії об`єкта оподаткування повинен бути застосований Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2020 у справі № 819/2191/17.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. віднесені до класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, а саме до підкласу 1271.1. Будівлі для тваринництва.

Суд зазначає, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у документах з технічної інвентаризації будівлі.

Відповідно до технічного паспорту будівля, належна позивачу, за вимогами Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належить до класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, а саме до підкласу 1271.1. Будівлі для тваринництва.

Рішенням Вільшанської селищної ради від 18.12.2019р. «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно та встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 2020 року на території Вільшанської селищної ради» ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за будівлі для тваринництва складає 0,01 % мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. для фізичних осіб.

А тому при визначенні розміру податкового зобов`язання застосуванню підлягає ставка 0,01 % від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. станом на 01.01.2021.

Так, мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2021 становила 6000 грн., а тому розмір ставки 0, 01 % становить 0,60 грн. / кв.м. А тому належний до сплати розмір податкового зобов`язання складає 1 172, 22 грн.

На виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність визначення розміру податкового зобов`язання із застосуванням ставки 0,5 % від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. станом на 01.01.2021. Натомість технічна документація нежитлової будівлі свідчить про категорію нежитлової будівлі, податкове зобов`язання за яким розраховується із застосуванням ставки 0,01 %.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік відомостей та джерел їх отримання, необхідних для правильного визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позбавлений можливості визначати розмір такої ставки на власний розсуд. А тому, визначивши ставку податку до належного позивачу нерухомого майна без належного на те обґрунтування та законних підстав, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Суд зазначає, що положення ст. 4 ПК України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 року у справі №822/2687/17.

Верховний Суд у даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а також суперечить встановленим у справі обставинам, тому є протиправним і таким, що підлягає скасуванню у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 20.04.2023 № 0-2030 ГУ ДПС у Харківській області в частині нарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) податкового зобов`язання у розмірі 57 438, 78 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11 червня 2024 року.

Суддя Бадюков Ю.В.